# data[].attributes.body
Uutinen kertoo ensimmäisestä toisen lajin geeneillä muunnellusta lajista, joka karkasi luontoon. Tämä laji on levinnyt vesistöihin ja vallannut itselleen elintilaa. Alunperin väri luotiin, jotta kala voisi tunnistaa saastuneen veden muuttamalla väriä. Tämä ominaisuus kuitenkin teki kalasta suositun ja sitä alettiin myymään akvaariokalana. Laji on ollut suosittu, mutta geenimuunnokset tekevät siitä haitan luonnolle. Se pystyy lisääntymään nopeammin kuin ei-muunneltu versio, joten siitä on haittaa vesistöjen bioekosysteemeihin. Kala voi syrjäyttää alkuperäisiä lajeja, jonka takia sitä tarkkaillaan. Myös uusista kalalajeista joita siirretään akvaariomarkkinoille ennen edes nimen keksimistä on maininta. s. 69

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Helppohoitoiset seeprakalat ovat yleisiä akvaariokaloja. Niiden mustat tai siniset juovat eivät kuitenkaan riitä kaikille akvaarion väriläiskiksi, vaan seeprokaloja alettiin 2000-luvun alussa myydä eksoottisen värikkäinä, geneettisesti muokattuina.

Laji oli laboratorioissa silloin jo muista syistä tuttu. Sen perimää on helppo muokata, ja siinä on tutkimuksille otollisia piirteitä, joten tätä pientä särkikalaa käytetään yleisesti muun muassa syöpien ja tuberkuloosin tutkimuksissa.

Värimuunnosten alkuperäinen tavoite oli tehdä seeprakaloista vesistöjen ympäristömyrkkyjen mittari. Singaporen yliopistossa ympättiin seeprakalan perimään meduusan geenejä, jotka saastuneissa vesissä saivat kalan hohtamaan vihreänä.

Pian värivalikoimaa laajennettiin, eikä mennyt aikaakaan, kun yhdysvaltalainen yritys alkoi kaupallistaa ideaa. Eläinkauppoihin ilmestyi sen tuotemerkki GloFish, "hohtokala". Mustavalolampun valossa neonvärisinä hohtavat seeprakalat ovat myös tavallisessa valossa luonnonsukulaisiaan värikkäämpiä.

Seeprakalat olivat maailman ensimmäinen transgeeninen eli toisen eliön geeneillä muokattu eläinlaji, josta tehtiin kauppatavaraa. Siitä tuli monia akvaarionomistajia miellyttävä hittituote.

Se on myös ensimmäinen varta vasten luotu mutanttilaji, joka on päässyt ihmisiltä karkuun. Muita ihmisten takia väärään ympäristöön levinneitä lajeja on runsaasti muun muassa Australiassa, jossa esimerkiksi kaniinit tekevät isoa tuhoa. Englantilaissiirtolaiset toivat niitä aikoinaan muistuttamaan synnyinmaansa luonnosta.

Kaakkois-Brasiliassa sijaitsevista akvaariokalojen kasvattamoista karanneet transgeeniset seeprakalat ovat löytäneet kodin rannikkosademetsän joista ja ryhtyeet lisääntymään niissä, kertoo Studies on Neotropical Fauna and Environment (siirryt toiseen palveluun) -lehdessä ilmestynyt brasilialainen tutkimus.

Erikoinen vieraslaji voi uhata alkuperäistä eläinkuntaa seudulla, joka on biodiversiteetiltaan yksi maailman rikkaimmista ja samalla haavoittuvimmista.

Hohtokalojen päätyminen vieraslajiksi luonnonvesiin ei tullut ympäristötutkijoille yllätyksenä. He varoittivat siitä jo varhain.

Geeneihin kajoaminen ylipäätään ja vieraslajivaroitukset erityisesti ovat saaneet EU:n ja muun muassa jotkin Yhdysvaltain osavaltiot kieltämään transgeenisten seeprakalojen myynnin. Brasiliassakin ne ovat olleet kiellettyjä viisi vuotta mutta niiden kasvattaminen ei ole loppunut.

Vuonna 2015 São João del-Reinin yliopiston biologian professori André Magalhães näki hohtavia kalaparvia uimassa Paraíba do Sulin jokialtaan vesissä.

Magalhães, tuoreen tutkimusartikkelin pääkirjoittaja, päätteli kalojen karanneen Muriaésta, jossa on 350 akvaariokalojen kasvattamoa ja niillä 4 500 allasta, joista lasketaan vesiä luontoon.

Kirkkaiden väriensä vuoksi transgeeniset seeprakalat olisivat helppoa saalista, mutta tutkimuksen mukaan alueen joissa ei ole sellaisia petokaloja, jotka söisivät putkista hulahtaneita tulokkaita.

Erottuvuudella on aiemmin perusteltu sitä, ettei laji kykene leviämään, vaikka kaloja päätyisikin luonnonvesiin. Kalifornia pyörsi transgeenisten seeprakalojen myyntikiellon tällä perusteella.

Magalhães ja hänen kollegensa ovat kartoittaneet neljän vuoden ajan viiden joen kalakantaa São Paulon, Minas Geraisin ja Rio de Janeiron osavaltioissa. Pienet, hitaasti virtaavat joet halkovat rannikkosademetsää aina lämpiminä ja kesäisin jopa yli 30-asteisina.

Jokaisesta tutkitusta joesta löytyi kirkkaan vihreän ja punaisen sävyissä hohtavan vieraslajin populaatioita. Vatsojen sisältö kertoi ruoaksi päätyneen pääasiassa hyönteisiä ja niiden toukkia mutta myös leviä ja eläinplanktonia.

Seeprakalat lisääntyvät ympäri vuoden, niin kotivesissään Aasiassa kuin Brasiliassa. Värikäs versio tuntuu kuitenkin saavuttavan sukukypsyyden nopeammin kuin lajinsa yleensä, jo keskenkasvuisena, minkä tutkijat päättelivät kutemassa tavattujen kalojen ja niiden mätimunien pienestä koosta.

Teini-iässä lisääntyminen on levittäytymään pyrkiville lajeille tyypillinen opportunistinen strategia mutta saattaa kertoa myös siitä, ettei kaikille ole saatavilla riittävästi ravintoa, tutkimuksessa tuumitaan.

Laboratorio-oloissa on huomattu, että transgeeniset seeprakalat ovat ärhäköitä, kun ruoasta tulee kilpailua. Ne ajavat takaa ja näykkivät muita kaloja, mikä on jahdatuille stressitekijä.

Vaikka vieraslajin invaasio on vielä alkuvaiheissa, sillä on tutkijoiden mukaan todellinen mahdollisuus jatkua, laajeta ja vaikuttaa vakavasti kotoperäisiin lajeihin ja niiden ravinnonsaantiin.

Akvaariokaloista on tullut Brasiliassa yhä tärkeämpi tulonlähde, mikä on saanut monet kalankasvattajat kiinnostumaan uusista lajeista. Transgeenisiä kaloja ei silti pidä nähdä taloudellisena taikasauvana, tutkimus varoittaa.

Se suosittelee kasvattamoille Paraíba do Sulin jokialtaan vesien kotoperäisiä lajeja, jotka ovat luonnostaan värikkäitä, muu muassa keltatetroja ja helmiäistonkijoita.

Karkulaisongelman suitsimiseksi tutkijat esittävät, että kalankasvattamoiden poistovesiputkiin asennettaisiin suodattamia ja vesi myös viivähtäisi välialtaissa ennen päätymistään jokiin.

Välialtaisiin puolestaan kannattaisi istuttaa paikallisia petokaloja katkaisemaan pakomatkat alkuunsa, esimerkiksi kirjorosvotetroja, tutkimuksessa ehdotetaan.

Luonto nokittaa värisuoralla

Samaan aikaan, kun ihminen näpertelee värejä akvaariokaloihin, tutkijat ovat löytäneet luonnosta kalalajin, jolla on värisuora kuonon kärjestä pyrstön päähän.

Malediivien koralliriuttojen lajistoon on tunnistettu virallisesti uusi tulokas, huulikala Cirrhilabrus finifenmaa. Ruusua tarkoittava "finifenmaa" on dhivehia, yhtä Malediivien kielistä. Ruusu on Malediivien kansalliskukka.

ZooKeys (siirryt toiseen palveluun) -lehdessä julkaistussa kansainvälisessä tutkimuksessa esitellyn lajin ensimmäinen yksilö jäi tutkijoiden haaviin jo 1990-luvulla mutta sitä luultiin jo tunnetun toisen lajin aikuiseksi ja siksi värikkäämmäksi yksilöksi.

Huulikaloille on tyypillistä, että niiden väri muuttuu iän myötä, mikä tekee lajien erottamisesta haastavaa. Sekin erikoisuus niillä on, että tarpeen tullen ne pystyvät vaihtamaan sukupuolta.

C. finifenmaa on jo ehtinyt kiinnittää akvaarioharrastajien huomion, kertoo yksi tutkimusartikkelin kirjoittajista, Kalifornian tiedeakatemian iktylogi Luiz Rocha. Hän kuuluu koralliriuttojen pelastamiseen tähtäävän kansainvälisen Hope for Reefs (siirryt toiseen palveluun) -hankkeen johtajistoon.

- Vaikka laji on varsin runsaslukuinen eikä juuri nyt katoamisvaarassa, on silti huolestuttavaa, että jokin laji kaupallistetaan ennen kuin sillä edes on tieteellistä nimeä. Toisaalta löytö osoittaa, on koralliekosysteemeissä on paljon vielä tuntematonta biodiversiteettiä, Rocha sanoo.

Hope for Reefs ja Malediivien merentutkimusinstituutti ovat kartoittamassa (siirryt toiseen palveluun) Malediivien vesien 50-150 metrin syvyyksissä olevia koralliriuttoja, joista ei käytännössä tiedetä juuri mitään. C. finifenmaa -yksilöiden lisäksi on löytynyt jo kahdeksan muutakin lajia, jotka voivat tarkemmassa tarkastelussa osoittautua uusiksi.
Voit keskustella aiheesta torstaihin 17.3. klo 23:een asti.

# data[].attributes.attachment_link.description
Helppohoitoiset seeprakalat ovat yleisiä akvaariokaloja. Niiden mustat tai siniset juovat eivät kuitenkaan riitä kaikille akvaarion väriläiskiksi, vaan seeprokaloja alettiin 2000-luvun alussa myydä eksoottisen värikkäinä, geneettisesti muokattuina. Laji oli laboratorioissa silloin jo muista syistä tuttu. Sen perimää on helppo muokata, ja siinä on tutkimuksille otollisia piirteitä, joten tätä pientä särkikalaa käytetään yleisesti muun muassa syöpien ja tuberkuloosin tutkimuksissa.

# data[].attributes.body
Uutinen kertoo valintajalostuksen negatiivisista puolista. Uutinen kertoo cavalier-spanieleiden ja englanninbuldoggien todella huonosta terveydestä, joka johtuu ihmisten jalostamisesta. Lyhytnenäisyys aiheuttaa ongelmia hampaisiin, hengitysteihin sekä ihoon suuria terveysongelmia. samalla tavalla cavalier-spanielin kallo on liian pieni ja niiden pikkuaivot painuvat selkärankaan. Nämä ongelmat ovat täysin ihmisten aiheuttamia ja nyt ihmiset ovat tehneet lakeja, säännöksiä ja edellytyksiä rodun terveydelle. tämän muutoksen tarkoituksena on parantaa valintajalostuksen haittoja risteyttämällä parempiin ja terveisiin yksilöihin. s 96

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Norja kielsi englanninbulldoggin ja cavalierkingcharlesinspanielien jalostuksen. Suomessa jalostustoimintaa on ohjailtu tiukoilla terveysvaatimuksilla, jotka ovat alkaneet jo tuottaa tulosta, kerrotaan Suomen Kennelliitosta.

Englanninbulldoggi on toinen lajeista, jonka jalostamisen Norja kielsi oikeuden päätöksellä. Kuva: Toms Kalnins / EPA

Jalostuksen takia lyhytkalloisilla englanninbulldoggeilla esiintyy esimerkiksi hengitysongelmia. Cavalier-roduilla esiintyy puolestaan yleisesti aivojen takakuopan suhteellista ahtautta, kertoo Suomen Kennelliitto sivuillaan.

Oikeusprosessin takana on Norjan eläinsuojeluyhdistys, joka haastoi Norja kennelliiton sekä bulldog- ja cavalierkingcharlesinspanielien lajiliitot sekä kuusi kasvattajaa oikeuteen.

Päätös on lainvoimainen tästä päivästä alkaen.

Odotettu päätös

Suomen Kennelliiton jalostustieteellisen toimikunnan puheenjohtaja Kirsi Sainio pitää Norjan päätöstä odotettuna.

- Tässä haluttiin saada ennakkopäätös epäterveestä jalostamisesta ja siitä, missä oikein raja kulkee. Se, mikä yllätti on, että kyse ei ole rotukiellosta vaan siitä, että englanninbulldoggien ja cavalierkingcharlsesinspanielien kasvattaminen kennelliiton alaisuudessa rekisteröityinä koirina ei enää tämän jälkeen ole mahdollista, Sainio kommentoi oikeuden päätöstä.

Sainion mukaan tilanne avaa pari uudenlaista mahdollisuutta toimia, jotka kummatkin ovat huolestuttavia: On mahdollista, että rotuja aletaan kasvattamaan järjestäytyneen koiratoiminnan ulkopuolella, jolloin kontrolli ja terveystutkimusvaatimukset jäävät uupumaan. Toinen mahdollisuus on se, että koiria aletaan tuomaan ulkomailta.

- Olisin jotenkin paremmin ymmärtänyt, jos olisi päätetty yksinkertaisesti, että tällaisia koiria ei enää Norjassa voi olla, silloin (epäterve jalostustoiminta) olisi loppunut kaikilta osin.

Sainio sanoo itse kuitenkin vierastavansa norjalaisten valitsemaa oikeusjuttujen ja kieltojen tietä, sillä rodut eivät kuitenkaan häviä mihinkään. Eivätkä nyt kyseessä olleet rodut ole suinkaan ainoita, joiden tilannetta on syytä tarkkailla.

Toinen Norjassa jalostuskiellon saanut koirarotu on cavalier kingcharlesinspanieli. Kuva: Jacub Kaczmarczyk / EPA

Suomessa tilanne Norjaa parempi

Sainio tähdentää, että Suomessa kyseiset rodut ovat Norjaa huomattavan tiukemman kontrollin ja terveystarkastusvaatimusten alaisina.

Englanninbulldoggien tiukat terveysvaatimukset ovat suhteellisen tuoreita ja niitä on hiljan jatkettu. Ne ovat aiheuttaneet Suomessa sen, että rekisteröintimäärät ovat viime vuosina laskeneet. Se kertoo taas siitä, että englanninbulldoggeja ei yksinkertaisesti enää kasvateta entisessä määrin.

Cavalierkingcharlesinspanielin teveysvaatimukset ovat olleet voimassa useita vuosia. Tuomarointikoulutuksessa on kiinnitetty erityistä huomiota terveyteen, minkä takia Sainion mukaan rodun pään malli on alkanut palautua perinteisempään spanielin muotoon.

- Cavalier kuuluu myös niihin rotuihin, joissa on alettu keskustella roturisteytyksen mahdollisuudesta perinteisemmän spanielin suuntaan. Meillä Suomessa on tehty roturisteytyksiä huomattavasti enemmän kuin maailmalla ja Suomessa suhtaudutaan niihin paljon positiivisemmin rotukoiraharrastajien keskuudessa.

Sainio arvioi, että Suomessa rotukoiraharrastajat ymmärtävät verrattain hyvin nykymaailman ja yhteiskunnan vaatimukset terveemmästä rodunjalostuksesta. Enää ei voida piiloutua "näin meillä on tehty vuosisatoja" -ajatuksen taakse.

Sainio arvelee myös, että Suomessa cavalierien tilanne on takavuosia paljon parempi jo nyt. Hän toivoo, että englanninbulldoggien tilanne myös hiljalleen on paranemaan päin.

Koirien ostajien olisi oltava valveutuneita

Yhteen asiaan Sainio haluaa kiinnittää erityistä huomiota, nimittäin markkinoihin. Koirien ostajien tulee olla valveutuneita, etteivät osta koiria tahoilta, jotka eivät noudata terveysvaatimuksia.

- Niin kauan kuin on markkinat epäeettiseen toimintaan, niin kauan myös tehdään pentueita, joissa ei ole noudatettu Suomen lakia tai Kennelliiton määräyksiä.

Onko Norjan valitsema tie mahdollinen myös Suomessa?

- Nähtäväksi jää mitä tämä nyt sitten poikii. Kyllähän meilläkin esimerkiksi eläinlääkärit ovat esittäneet kovaa kritiikkiä epäterveiden rotujen kasvatuksesta ja jalostuksesta ja rekisteröinnistä. Myös eläinsuojelujärjestöt ovat esittäneet voimakasta kritiikkiä. Olemme kuitenkin koittaneet kuunnella sitä ja edetä järjestäytyneen toiminnan kautta ja jotta ei toimittaisi kaiken ulkopuolella villinä, Sainio sanoo.

Entistä kattavampi eläinsuojelulaki eli eläinten hyvinvointilaki on juuri valmisteilla ja se on ollut lausuntokierroksella. Se on Sainion mukaan tältä osin aiempaa paljon kattavampi ja täsmällisempi. Siinä tuodaan esiin, ettei epäeettinen ja ulkonäköperusteinen jalostus ole hyväksyttävää.

- Se edellyttää tietysti sitä, että nämä asiat puitaisiin viime kädessä oikeusasteessa Suomessakin, Sainio sanoo.
Mitä ajatuksia uutinen Norjasta herätti? Voit keskustella aiheesta 1.2. kello 23:een saakka.

# data[].attributes.attachment_link.title
Oikeus kielsi kahden koirarodun jalostuksen Norjassa - Suomen Kennelliiton asiantuntija: Epäterve jalostus voi siirtyä kontrollin ulkopuolelle

# data[].attributes.attachment_link.description
Norja kielsi englanninbulldoggin ja cavalierkingcharlesinspanielien jalostuksen. Suomessa jalostustoimintaa on ohjailtu tiukoilla terveysvaatimuksilla, jotka ovat alkaneet jo tuottaa tulosta, kerrotaan Suomen Kennelliitosta. Jalostuksen takia lyhytkalloisilla englanninbulldoggeilla esiintyy esimerkiksi hengitysongelmia. Cavalier-roduilla esiintyy puolestaan yleisesti aivojen takakuopan suhteellista ahtautta, kertoo Suomen Kennelliitto sivuillaan. Oikeusprosessin takana on Norjan eläinsuojeluyhdistys, joka haastoi Norja kennelliiton sekä bulldog- ja cavalierkingcharlesinspanielien lajiliitot sekä kuusi kasvattajaa oikeuteen.

# data[].attributes.body
s. 59

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Suomalaiset suuntaavat jälleen sankoin joukoin etelän lämpöön lomailemaan. Ulkomailla sairaalahoitoon joutuminen lisää riskiä saada antibiooteille vastustuskykyinen bakteeri.

Koulujen syyslomaviikolla moni suuntaa etelään Helsinki-Vantaan lentoasemalta. Kuva: Matti Myller / Yle

Kahden koronavuoden ja matkustusrajoitusten jälkeen moni suomalainen suuntaa jälleen ulkomaanlomalle. Näin tekevät parhaillaan syysloman aikana myös monet koululaiset ja heidän perheensä.

Vaikka koronapandemiassa pahin on ohi, kannattaa matkalla yhä muistaa perusvarovaisuus, eli huolehtia käsihygieniasta ja välttää matkustamista oireisena.

Koronavarovaisuuden takia muut matkailuun liittyvät terveysriskit ovat saattaneet monelta unohtua.

Kaukomatkoilla piilee erityinen riski

Lääkärilehdessä vastikään julkaistussa jutussa (siirryt toiseen palveluun) muistutetaan, että varsinkin kaukaisemmissa matkakohteissa matkustavien on syytä varoa epäpuhtaan veden tai muun juoman sekä huonosti kypsennettyjen ruokien aiheuttamia terveysriskejä. Niissä vaanii kurjan olon lisäksi antibiooteille vastustuskykyisten bakteerien vaara.

Näiden ESBL-enterobakteerien määrä väheni tilapäisesti koronan aiheuttamien matkustusrajoitusten aikaan. Turistit saavat tartuntoja varsinkin Etelä- ja Kaakkois-Aasian, Afrikan ja Etelä-Amerikan matkoilla.

ESBL-bakteerit ovat maailmalla yleistyneet nopeasti sairaaloissa. Myös sairaalan ulkopuolelta saadut ESBL-tartunnat ovat viime vuosina lisääntyneet.

Sisätautien ja infektiosairauksien erikoislääkärit Mikael Kajova ja Anu Kantele kirjoittavat, että antibiooteille vastustuskykyisten bakteerien tartuntariski kasvaa, jos sairastuu matkalla matkaripuliin tai käyttää antibiootteja.

Lisäksi sairaalahoito ulkomailla lisää merkittävästi todennäköisyyttä saada bakteeritartunta.

Tavallinen ripuli ei vaadi antibiootteja

Kajova ja Kantele muistuttavat, että matkalla tulisi välttää turhia antibioottikuureja. Ripulin varalta ei enää suositella matkalle mukaan otettavaa kuuria. Tavalliseen matkaripuliin ei tarvita antibioottia, sen sijaan rajuoireisessa taudissa on hakeuduttava lääkäriin.

Antibiooteille vastustuskykyistä bakteeria tuo mukanaan Suomeen yli satatuhatta suomalaista matkailijaa vuodessa. Heistä noin tuhat sairastuu bakteerin aiheuttamaan infektioon, usein ripuliin tai virtsatietulehdukseen. Antibioottiresistenssi vaikeuttaa näiden oireiden hoitamista.

Matkakohdetta valitessa kannattaakin selvittää kohdemaan antibioottiresistenssitilanne varsinkin, jos matkailijalla on perussairaus, jonka paheneminen saattaa vaatia sairaalahoitoa tai jos hän jonottaa johonkin leikkaukseen kotimaassa.

Lisäksi matkan aikana kannattaa pyrkiä juomaan ja syömään mahdollisimman hygieenisesti valmistettua ruokaa.

# data[].attributes.attachment_link.title
Antibiooteille vastustuskykyinen bakteeri sairastuttaa vuosittain yli tuhat suomalaisturistia - riskit hyvä huomioida myös syyslomalla

# data[].attributes.attachment_link.description
Suomalaiset suuntaavat jälleen sankoin joukoin etelän lämpöön lomailemaan. Ulkomailla sairaalahoitoon joutuminen lisää riskiä saada antibiooteille vastustuskykyinen bakteeri. Kahden koronavuoden ja matkustusrajoitusten jälkeen moni suomalainen suuntaa jälleen ulkomaanlomalle. Näin tekevät parhaillaan syysloman aikana myös monet koululaiset ja heidän perheensä. Vaikka koronapandemiassa pahin on ohi, kannattaa matkalla yhä muistaa perusvarovaisuus, eli huolehtia käsihygieniasta ja välttää matkustamista oireisena.

# data[].attributes.body
s. 125

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Me koostumme soluista - pienenpienistä rakennusosista, joista muodostuvat meitä liikuttavat lihakset, kasassapitävä luuranko, viestejä välittävät hermot ja komentoja antavat aivot.

Lähes kaikissa eläinsoluissa on tuma, johon on varastoitu juuri kyseisen yksilön kehitystä ohjaava koodi eli genomi. Mainittakoon, että punasoluista, kehon yleisimmistä soluista tuma putoaa pois niiden kehittyessä. Se olisi vain tiellä hapen kuljetuksessa.

Geenit ohjaavat eläinten kehittymistä yhdestä hedelmöittyneestä munasolusta aina kokonaiseksi ihmiseksi, hiireksi, norsuksi tai vaikka lampaaksi asti.

Ihmisen tapauksessa yhdestä munasolusta tulee lopulta ainakin 30 biljoonaa (siirryt toiseen palveluun) , eli 30 000 000 000 000 omaan tehtäväänsä tarkasti erikoistunutta solua. Kukaan ei täysin ymmärrä miten.

Lammas on päivän sana, sillä 25 vuotta sitten kamerat lauloivat Roslin-instituutin tiloissa keskellä Skotlannin nummia ja kuvat Dolly-ihmelampaasta levisivät kuin kulovalkea lehtien etusivuille.

Dolly oli ensimmäinen aikuisen yksilön solusta kloonattu nisäkäs. Siis täydellinen geneettinen kopio toisesta lampaasta, kuin ihmisen luoma täydellisen identtinen, mutta nuorempi kaksonen. Toistaiseksi ei ole tekniikkaa, jolla yksilön saisi kloonattua suoraan saman ikäiseksi.

Dollya ennen muutamia lampaita oli kloonattu alkiosoluista (siirryt toiseen palveluun) , mutta se, että ihminen pystyisi tekemään laboratoriossa täydellisen geneettisen kopion aikuisesta nisäkkäästä oli kuitenkin ennenkuulumatonta, joidenkin aikalaisten ajatuksissa jopa mahdotonta.

Perinnöllisyyslääkäri ja kantasolubiologian dosentti Kirmo Wartiovaara muistaa hyvin uutiset erikoisesta lampaasta.

- Olin tekemässä väitöskirjaani kehitysbiologiasta, kun uutinen tuli. Pitkään mietittiin, miten voi olla, että tällainen on onnistunut. Meiltä Viikistä kävi televisiossa ihmisiä selittämässä, mitä on oikeastaan tehty, Wartiovaara muistelee.

Kehitysbiologia tutkii juuri sitä, miten sukusolusta rakentuu kokonainen, jopa kymmenien biljoonien solujen eliö: lammas, ihminen, sinivalas.

Tieteisfiktio huijaa, mutta innostaa ja virittää mielenkiintoa

Dollyn ohella tunnetuimmat esimerkit klooneista ja kloonaamisesta tulevat sci-fi:n puolelta. Ajatus identtisten ihmisten tulostamisesta liukuhihnalta esimerkiksi armeijan supersotilaiksi on Tähtien sodan ja monen muun Linnunradan tuonpuoleisen, fiktiivisen universumin peruskuvastoa.

Kloonaamista käsitellään usein erityisesti dystooppisissa tulevaisuusskenaarioissa, kuten Aldous Huxleyn klassikkokirjassa Uljas uusi maailma, jossa uuden maailman kansalaiset luodaan tuotantolaitoksissa.

Monet ovat oppineet kloonauksesta fiktiosta, mutta miten on, huijataanko meitä taiteellisen vapauden nojalla?

- Huijataan, mutta huijataan ihan hyvällä tavalla. Kun ihmisessä herää uteliaisuutta ja tunteita, tulee myös kiinnostusta aiheeseen. Se on hyvä asia, Wartiovaara arvioi, mutta muistuttaa, että fiktio on fiktiota.

Kloonauksessa on kyse jonkin eliöyksilön täydellisestä geneettisestä kopioinnista. Mutta koska ne kasvavat aina vähän eri maailmoissa ja eri voimien muokkaamina, täydellisiä kopioita yksilöistä ei koskaan tule. Kloonilla on sama perimä, ei samanlaista tulevaisuutta.

Eliökunnassa kloonit ovat hyvin yleisiä, sillä esimerkiksi suvuttomasti lisääntyvät kasvit, bakteerit ja amebat siis käytännössä kloonaavat itseään, mutta se on hieman eri asia.

Nisäkkäiden kloonaus tehdään tumansiirtotekniikalla, jonka perusperiaate on hyvin yksinkertainen. Hedelmöittyneestä munasolusta poistetaan tuma, joka korvataan toisen yksilön jonkun solun tumalla ja katsotaan, miten solu alkaa lukea ja ilmentää uusia perintötekijöitään.

Mietitään vertauksena esimerkiksi päänsiirtoa, sellaista ei ole vielä onnistuneesti tehty suunnitelmista huolimatta (siirryt toiseen palveluun) , mutta kysymys on siitä miten ruumis alkaa toimia kun se saa uuden kuljettajan: itselleen vieraat aivot, joiden viestejä se yrittää tulkita oikein.

Wartiovaara kertoo, että Dollyn kloonauksessa tuma otettiin koko kehityksen läpikäyneestä solusta aikuisen lampaan rintakudoksesta.

- Solusta on eristettiin tuma. Se siirrettiin hedelmöittyneeseen munasoluun, havaitsi olevansa eri ympäristössä ja aloitti tekemään pientä lammasta aivan alusta asti. Vaikka sitä ennen solu oli ollut siellä utareessa ja tehnyt aivan erilaista tehtävää.

Mistä solu tiesi, mitä perintötekijöitä sen pitää ilmentää ja lukea? Miten se ymmärsi palata ajassa taaksepäin? Wartiovaaran mukaan emme vieläkään tiedä, miksi perintötekijät käyttäytyvät niin kuin ne käyttäytyvät.

Kuviota monimutkaistaa vielä epigenetiikka, kaikki genomin ulkopuolinen periytyminen. Mahdollisimman yksinkertaistaen selitettynä geenit ovat kirjoitettu koodi, epigenetiikka ohjeet sen lukemiseen. Epigeneettinen periytyminen on syy sille, miksi saman geneettisen informaation sisältävät solut erilaistuvat omiin tehtäviinsä.

Kloonaus ei ollut 25 vuotta sitten helppoa, eikä se ole sitä vieläkään, vaikka lammas on saanut seurakseen kloonattujen eläinten vahakabinettiin jo pienen eläintarhallisen kohtalotovereita (siirryt toiseen palveluun) .

Dollyn luominen vaati lähemmäs 300 yritystä ennen onnistumistaan, etenkin koska silloin ei ymmärretty - ja kuten Wartiovaara muistuttaa - vieläkään ei täysin ymmärretä solujen toimintaa.

Mutta ei Wartiovaaran mukaan Dollyn luominen ollut myöskään onnekas erehdys tai haulikolla ympäriinsä ampumista, vaan:

- Hyvin suunnattu tutkimusmatka - lähdettiin tuohon suuntaan kokeilemaan onnistuisiko se. Aiemmilla yrityksillä tumat eivät vain oikein osanneet uudelleenohjelmoitua, eikä niitä vieläkään saada täydellisesti toimimaan keinotekoisesti.

Kloonaus ja kantasolututkimus kulkivat yhdessä

Ihmistä ei ole kloonattu, ainakaan lisääntymistarkoituksessa, ja sellaisen yrittäminenkin tuomittaisiin laajasti ympäri maailman. Kloonaaminen voi silti hyödyttää meitä lääketieteessä, vaikka osa hyödyistä on jo laimentunut uusien tekniikoiden myötä.

Kloonaus ja kantasolututkimus liikkuvat samalla solutason spektrillä, vuonna 1962 kloonauksen pioneeri sir John B. Gurdon ensimmäisenä osoitti, että erilaistuneen solun identiteettiä voi muokata. Myös myöhemmin Dollysta saatu oppi vauhditti tuoretta tutkimusalaa.

Kantasolujen kloonaamisesta kaavailtiin ratkaisua, jolla päästäisiin monista kantasoluhoitojen ongelmista kertaheitolla.

Yhdysvaltalaistutkijat tuottivat tumansiirrolla ihmisen ihosoluista alkiorakkulan vuonna 2013 (siirryt toiseen palveluun) . Lisääntymistarkoituksessa ihmisiä ei kloonata, ja koko ajatus on voimakkaasti ja maailmanlaajuisesti tuomittu. Alkiorakkulasta haluttiin eristää kantasoluja, mutta silloin oli jo vähän myöhäistä.

Monikykyisistä kantasoluista voidaan ainakin teoriassa erilaistaa kaikkia ihmisruumiin soluja, joita voidaan käyttää tautien hoidossa. Kantasoluista parhaita ovat nimenomaan alkion kantasolut, joiden käytöstä on käyty moraalista dilemmaa läpi 2000-luvun.

Kloonaamisella eli tumansiirrolla alkion soluja voidaan tuottaa potilaan omista soluista. Potilaan keho ei hylji uusia soluja samalla tavalla, sillä ne ovat periaatteessa hänen omiaan.

Mutta kloonaus jäi ajastaan jälkeen ennen kuin tekniikkaan edes päästiin kunnolla kiinni. Japanilainen Shinya Yamanaka kehitti jo vuonna 2006 vielä helpomman ja halvemman menetelmän, joka vastaa myös oikeastaan kaikkiin alan eettisiin kysymyksiin.

- Dolly-lampaan kloonaamisessa palautettiin jo erilaistuneen solun tuma hyvin varhaiseen soluvaiheeseen. Samaa kehityksessä takaisinpäin kävelyä käytetään nykyään aivan eri tavalla eli iPS-solutekniikassa, jossa erilaistunut solu palautetetaan taaksepäin muokkaamalla sitä geneettisesti, Wartiovaara kertoo.

Näiden iPS-solujen kehittäminen palkittiin lääketieteen Nobelilla vuonna 2012. Sinänsä myös ympyrä sulkeutui, kun kloonauksen kummisetä Gurdon palkittiin Yamanakan kanssa yhtä aikaa ansioistaan.

Teknisesti aika lähelle kloonaamista mennään, kun tumansiirtoa käytetään apuna lisääntymislääketieteessä, jos äidinmitokondrioissa on geenivirheitä.

Silloin vanhempien hedelmöittämän munasolun tuma voidaan siirtää toiseen munasoluun, jossa mitokondriot ovat virheettömät. Lapsesta tulee hyvin pitkälti vanhempiensa biologinen jälkeläinen, mutta mitokondrioiden mukana tulee myös vähän munasolun luovuttajan perimää.

Perustutkimus voi muuttaa vielä valtavasti tietojamme biologiasta

Mitä hyötyä sähköstä oli ihmiselle, kun aloimme ymmärtää ensi kerran sen lakeja? Toki paljon, kun miettii kehomme omaa sähköistä toimintaa, mutta muuten ei aluksi juuri mitään. Vuosisatojen ahkeran perustutkimuksen ansiosta sähkö pyörittää nyt kaikkea kodeissamme.

Gurdonin perustutkimus ja Dollyn kloonaaminen vaikutti merkittävästi kantasolujen ja koko elämän kehityksen ymmärtämiseen. Wartiovaara arvelee, että kloonauksen välittömät hyödyt ovat yhä kaukana, mutta ne voivat lyödä koko maailman jälleen kerran ällikällä.

Kloonaukseen liittyy suuria eettisiä kysymyksiä, joista saisi kirjoitettua oman artikkelinsa. Päällimmäisenä huoli siitä, elävätkö kloonit terveen elämän ja filosofinen kysymys siitä, voiko ihminen leikkiä jumalaa?

Kloonaukseen on suhtauduttu joskus paheksuen, ettei tiedettä pitäisi tehdä vain, koska me voimme. Wartiovaaran filosofia on erilainen: on mahdotonta sanoa, kuinka tärkeiksi asiat, joita emme vielä tunne lopulta osoittautuvat.

- Jos vaikka pystyisimme vaihtamaan ihmisen aivot: ei siitä paljon käytännön hyötyä ainakaan nyt olisi, mutta suorituksena se olisi mahtava. Ja ehkä tulevaisuudessa opitusta voisi olla arvaamattoman paljon hyötyä.

Perustutkimus on uteliaisuutta: pystyykö jotain tekemään vai ei? Miksi tuma käyttäytyy kuten se käyttäytyy? Wartiovaaran mukaan koko ihmisen biologia perustuu siihen, että tumasta voidaan lukea perimä. Kloonaamisen tutkimus on keskellä tätä kaikkea.

Kloonauksella voidaan selvittää perusbiologian mekanismeja ja jonain päivänä ehkä löytää vastauksia jopa siihen, miten solujen erilaistuminen toimii ja miten elimet rakentuvat? Miten yhdestä hedelmöittyneestä munasolusta tulee valtava määrä täysin eri tavalla käyttäytyviä soluja?

- Se on tutkimuksen koko ydin, eikä sitä tutkimusta tehdä jonkin varsinaisen tarkoituksen takia - vaan että ymmärrettäisiin, miksi maailma on sellainen kuin on.

Dolly kloonattiin somaattisesta solusta, jolla tarkoitetaan kaikkia muita kuin sukusoluja ja kantasoluja. Somaattisia soluja on ympäri kehoamme, ja yksi tutkimuskohde olisi esimerkiksi se, käyttäytyykö kaikkialta kehosta otettu tuma samalla tavalla.

Vai onko kehossa alueita, joiden solujen DNA on niin umpiruuvattu, pultattu ja hitsattu kiinni niin, ettei niitä koskaan pystytä enää aktivoimaan?

Wartiovaara pohtii vaikkapa syövän hoitoa. Syöpäsolu on kuin varhainen alkio, se haluaa jakautua, jakautua ja jakautua. Se on vaarallista, sillä aikuisessa ihmisessä solujen pitäisi jakautua hillitysti ja vain silloin kun tarvitaan.

Miksei kloonaus voisi auttaa siinäkin, milloin varhainen tuma alkaa erilaistua ja oppii sulkemaan geenejä, jakauduttuaan riittävästi. Jos keksitään, miten alkiosolu hillitsee itseään, ehkä keksittään myös miten sama voidaan tehdä syöpäsolulle?

Lääketieteessä kloonauksen hyödyt ovat vielä kaukana, mutta entäpä muualla biologiassa? Esimerkiksi sukupuuttoon kuolleiden eläinten palauttamisessa luontoon? Se on sitten kysymys erikseen.
Mitä ajatuksia juttu herättää? Voit keskustella aiheesta 23.2. kello 23:een saakka. Lue myös: Tutkimushanke mammutin herättämiseksi henkiin alkoi hyvin, mutta ajautui vaikeuksiin Nämä viisi pikkuapinaa on kloonattu Kiinassa, jotta oppisimme lisää ihmisen unihäiriöistä - kärsivät ahdistuksen ja masennuksen oireista

# data[].attributes.attachment_link.title
Kun skottilainen lammas löi olemassaolollaan koko maailman ällikällä - kloonauksen piti muuttaa lääketiedettä, mutta miten kävi?

# data[].attributes.attachment_link.description
Me koostumme soluista - pienenpienistä rakennusosista, joista muodostuvat meitä liikuttavat lihakset, kasassapitävä luuranko, viestejä välittävät hermot ja komentoja antavat aivot. Lähes kaikissa eläinsoluissa on tuma, johon on varastoitu juuri kyseisen yksilön kehitystä ohjaava koodi eli genomi. Mainittakoon, että punasoluista, kehon yleisimmistä soluista tuma putoaa pois niiden kehittyessä. Se olisi vain tiellä hapen kuljetuksessa.

# data[].attributes.body
s.97

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Varroapunkkia pidetään niin Suomessa kuin maailmalla yhtenä mehiläisten suurimmista uhista. Punkkien tarkkaa määrää Suomessa ei tiedetä. Ilmastonmuutoksen mukanaan tuomat lämpimät talvet voivat kuitenkin lisätä punkkimääriä.

Mehiläistenhoitaja Hannu Torkkel muistelee olleensa niin järkyttynyt punkkien yhdeksän vuotta sitten aiheuttamasta kadosta, ettei hän osannut olla edes vihainen. Kuva: Berislav Jurišić / Yle

- Tuntui, kuin olisin kävellyt talvisodan maisemassa. Ympärillä oli lunta, ja kuolleita mehiläispesiä oli kaikkialla. Vain yhdeksän jäi jäljelle.

Yhdeksän vuotta sitten mehiläistenhoitaja Hannu Torkkel sai karun muistutuksen siitä, millainen tuhovoima torjumatta jätetyllä loisella mehiläispesässä on.

Yhteensä 128 mehiläispesää tuhoutui noin puolentoista millimetrin mittaisten punkkien takia.

Nyt tilanne on parempi, mutta jatkuvaa valppautta vaaditaan edelleen.

- Täällä on aukkoista sikiöintiä. Joku tauti täällä jyllää, Torkkel toteaa tehdessään säännöllistä tarkastuskierrostaan mehiläispesillään Länsi-Uudellamaalla Lohjalla.

Tautien ja kuolemien takana on Varroa destructor. Intianmehiläisestä (Apis cerana) jo lähes jokaiseen maahan levinnyt loinen kiusaa mehiläisiä ja mehiläistenhoitajia ympäri maailmaa.

Varroapunkki lisääntyy munimalla mehiläisten sikiöihin, jotka mehiläiset peittävät vahalla. Kun punkki on kuoriutunut, alkaa se imeä ravintoa kehittyvästä mehiläisestä vahakaton takaamassa rauhassa.

Punkin läsnäolo heikentää mehiläisen vastustuskykyä. Lisäksi se kantaa erilaisia viruksia, jotka yhdistettynä mehiläisten valmiiksi heikentyneeseen vastustuskykyyn ovat tuhoisa yhdistelmä sekä yksittäiselle mehiläiselle että koko mehiläispesälle.

Tarkkoja tilastoja Suomen varroapunkkien määrästä ei ole.

Mehiläistenhoitajain liiton Maritta Martikkalan mukaan varroamäärät vaihtelevat pesissä hyvinkin paljon riippuen ainakin pesän vahvuudesta, sikiöinnistä, hoitotoimenpiteistä ja varroatorjunnan onnistumisesta.

Punkkien lukumäärän seuranta perustuu vapaaehtoisiin mehiläistenhoitajiin, jotka tarkkailevat punkkimääriä ja varroapunkin torjunnan onnistumista. Tarhaajat seuraavat ja tarkkailevat yhteiskuntiaan Mehiläishoitajain liiton ohjauksessa.

- On niitä ihan riittävästi. Määrät näkyvät esimerkiksi talvitappioluvuissa. Jos jollakulla on isompia tappioita, niin varroa on yleensä selkeästi mukana niissä. Varroaa on käytännössä jokaisessa tarhauksessa, kertoo mehiläisten parissa yli viisikymmentä vuotta työskennellyt Lassi Kauko Mehiläishoitajain liitosta.

Mehiläistenhoitaja Hannu Torkkel torjuu varroapunkkia poistamalla ja tarkistamalla kuhnurikehiä.

Talvien lämpeneminen on eduksi loiselle

Vaikka varroapunkin kanssa on opittu pärjäämään, saattaa ilmastonmuutos lisätä varroapunkkien määrää entisestään.

Nopeinta lämpeneminen on ennusteiden mukaan Pohjois-Suomessa.

- Jos mehiläiset kasvattavat toukkia läpi talven, se vaikuttaa ilman muuta haitallisesti, koska punkkikin pystyy lisääntymään läpi talven, Kauko toteaa.

Vaikka myös mehiläisten määrä lisääntyisi, olisi talvien lämpeneminen Kaukon mukaan suurempi etu varroapunkille.

- Me tiedämme, millainen tilanne on Etelä-Euroopassa. Siellä punkkien torjuminen on paljon vaikeampaa kuin täällä, kertoo Kauko.

Myös Torkkel nostaa eteläeurooppalaiset kollegansa esimerkiksi siitä, mitä ilmastonmuutos todennäköisesti tarkoittaa Suomen mehiläisille.

Varroa hyötyy lämpimästä kesästä, mutta liian kuumaa ympäristöä se ei suosi.

Ilmastonmuutoksen vaikutuksista mehiläisille tarvittaisiin kuitenkin lisää tutkimusta, sillä maakohtaisia tutkimuksia ei voida aina verrata keskenään.

Mehiläisiin liittyvälle tutkimukselle on Torkkelin ja Kaukon mukaan lisätarvetta.

Mehiläisen rooli ruoantuotannossa on tärkeä

Tarhatut mehiläiset vastaavat pitkälti niin Suomen kuin koko maailman ruoaksi viljeltyjen kasvien pölyttämisestä.

Mehiläishoitajain liiton tiedottajan ja tutkimuskoordinaattorin Tuula Lehtosen mukaan mehiläispölytyksen arvo Suomessa on n oin 60 miljoonaa euroa. Yhdysvalloissa mehiläisten avulla tuotetun ruoan arvo on noin viisitoista miljardia dollaria vuodessa.

Suomessa mehiläispesiä on Mehiläishoitajain liiton tilastojen mukaan noin 70 000. Pesien määrä on kasvanut suhteellisen tasaisesti vuodesta 2010 lähtien.

- Mehiläinen on ehdottomasti tärkein viljelykasvien pölyttäjä. Ilman mehiläisiä niiden kasvien, jotka tarvitsevat pölytystä, satomäärät vähenisivät, ja monien satojen laatu kärsisi, kertoo hunajasta löytyvää DNA:ta tutkiva ja mehiläistenhoitoa harrastava Helena Wirta.

Varroa on aiemmin kehittänyt resistanssin torjunnalle

Suomeen 70-luvun lopulla rantautunut varroapunkki on sitkeydessään vaikea tuhottava. 1990-luvulla mehilästenhoitajat kokivat ikävän yllätyksen, kun punkki kehitti resistanssin silloin yleisimmin käytettyä torjuntakemikaalia vastaan.

Torjunta-aineet perustuivat sille, että ne vaikuttivat yhteen punkin hermoston reseptoriin. Näin ollen yksikin pieni mutaatio riitti torjunta-aineiden tehottomuuteen.

Tällä hetkellä yleisesti käytettävien oksaalihapon ja muurahaishapon vastaisesta resistanssista ei ole ainakaan vielä merkkejä.

- Oksaalihapolle on paljon vaikeampi kehittää resistanssia. Se ei ole varmaan yhden tai kahden mutaation päässä, että punkit pystyisivät selviämään siitä, Kauko sanoo.

Hän nostaa esiin kuitenkin toisen käytettävän torjunta-aineen, tymolin.

- Tymolin yksi vaikutuskanava on eräässä hermoston impulssinvälityskohdassa. Voi olla mahdollista, että punkki tulee resistentiksi sille, pohtii Kauko.

Mehiläisten jalostamisesta toivotaan ratkaisua

Sekä mehiläistarhaajat että tutkijat suuntaavat katseensa kuitenkin nykyisiä torjuntakeinoja pidemmälle.

Osa maailman tarhamehiläisistä suojautuu varroapunkkeja vastaan poistamalla ne toukat, joihin punkit ovat käyneet käsiksi. Lisäksi maailmalla esiintyy varroahygieenistä käyttäytymistä (varroa hygienic behaviour, varrolle herkistynyt hygieenisyys).

Varroahygieeniset mehiläiset tunnistavat ja poistavat pesästään sikiöt, joihin varroapunkki on tarttunut. Tällä hetkellä ei ole täysin tiedossa, miten nämä mehiläiset tunnistavat punkkien tartuttamat sikiöt. Osittain erot mehiläisten välillä selittyvät eroilla niiden hajuaistissa.

Tämän lisäksi nämä mehiläiset auttavat toisiaan pääsemään eroon punkeista, jotka ovat niissä kiinni.

Kuten moni muu, myös Kauko pitää mehiläisten jalostamista pitkän tähtäimen ratkaisuna varroa-ongelmaan.

Ihmisen tekemän jalostuksen lisäksi mehiläistutkijoiden piireissä on pohdittu, että ihmisen tulisi lopettaa mehiläisen avustaminen varroan toiminnassa, jotta mehiläiset kehittyisivät luonnollisesti vastustuskykyisiksi varroapunkille.

Wirran mukaan ehdotus on teoriassa mielenkiintoinen, mutta suuri osa nykyisistä mehiläiskannoista kuolisi ennen kuin mehiläiset kehittäisivät itsekseen periytyvän varroaresistenssin.

- Varroa on ollut vasta vähän aikaa tarhamehiläisessä. On kantoja, joissa aikuiset mehiläiset keräävät toisiltaan punkkeja pois. Jos niiden mehiläisten annettaisiin olla keskenään vuosia, niin sieltä valikoituisivat vain ne muutamat kannat, jotka pärjäisivät. Mutta se toki tarkoittaisi, että hirveän iso osa mehiläisistä kuolisi, Wirta pohtii.

Torkkel nostaa esiin realiteetin siitä, että suurimmalla osalla mehiläistenhoitajia ei ole yksinkertaisesti varaa antaa pesiensä kuolla.

Varroan leviäminen Australiaan pyritään estämään

Varroapunkkia löytyy lähes jokaisesta maasta, jossa mehiläisiä tarhataan, joskin varroavapaita alueita löytyy muutamia. Harvinainen poikkeus on muun muassa Australia.

Kolme vuotta sitten australialaiset mehiläistarhaajat pidättelivät henkeään, kun Melbournen satamaan Yhdysvalloista saapuneesta laivasta löydettiin pesällinen kuolleita mehiläisiä.

Nopea toiminta esti kuitenkin varroapunkin pääsyn satamaa pidemmälle.

Purple Hive -projektissa tutkijat hyödyntävät Mars-mönkijöille kehitettyä kamerateknologiaa. Tarkan kameran avulla mehiläistenhoitaja näkee ne mehiläiset, joilla on salamatkustajana varroapunkki.

Peittosikiöiden ja mehiläisten kuljettaminen Ahvenanmaalle on kiellettyä myös maista, joilla ei ole Euroopan unionin myöntämää varroa-vapaata statusta kuten Ahvenanmaalla.

Uhkakuvista huolimatta toivo säilyy

Mehiläistenhoitajain liiton Maritta Martikkalan mukaan varroapunkki on jatkuva huolenaihe Suomen mehiläistarhaajille.

Mehiläisten ahdinko on herättänyt paljon huolta ja huomiota myös maailmalla - viime toukokuussa yhdysvaltalainen näyttelijä Angelina Jolie kuvautti itsensä mehiläisten peitossa muistuttaakseen mehiläisten suojelun tärkeydestä päätyen samalla useiden uutisten pääkuvaksi.

Toivoa ei siis sovi menettää.

Myös Wirta ja Kauko pitävät Suomen mehiläisten oloja suhteellisen hyvinä.

- Kyllä sen (varroapunkin) kanssa pärjätään kun se otetaan koko ajan huomioon. Varroapunkkia on ollut Suomessa arviolta vuodesta 76 lähtien, ja meillä on vieläkin mehiläisiä, toteaa Kauko.
Juttua korjattu 24.7. kello 19:22: Toisin kuin jutussa luki, varroapunkkia on löydetty Ahvenanmaalta. Löytö tehtiin 15. heinäkuuta.

# data[].attributes.attachment_link.title
Mehiläisiä tappava punkki voi hyötyä ilmastonmuutoksesta - taistelua varroapunkkia vastaan käydään jalostuksen ja jopa avaruusteknologian keinoin

# data[].attributes.attachment_link.description
Varroapunkkia pidetään niin Suomessa kuin maailmalla yhtenä mehiläisten suurimmista uhista. Punkkien tarkkaa määrää Suomessa ei tiedetä. Ilmastonmuutoksen mukanaan tuomat lämpimät talvet voivat kuitenkin lisätä punkkimääriä. - Tuntui, kuin olisin kävellyt talvisodan maisemassa. Ympärillä oli lunta, ja kuolleita mehiläispesiä oli kaikkialla. Vain yhdeksän jäi jäljelle.

# data[].attributes.body
s. 59

# data[].attributes.body
s. 110

# data[].attributes.body
Uutinen kertoo nisäkkäistä löytyvän geenin passivoinnista. tämä johtaa hiirien iän pidentymiseen ja yleisen voinnin ja olemuksen nuorentumiseen. Tavoitteena on tehdä tutkimuksia siitä, mitä vaikutuksia tällä menetelmällä on eläimiin. Geenisaksia käytettiin hyväksi, jotta saatiin mahdollisimman tarkasti poistettua juuri se geeni, joka aiheuttaa ikääntymistä. s. 110

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kiinalaiset tutkijat ovat kehittäneet uuden geeniterapian menetelmän, jonka avulla voidaan hidastaa ikääntymisen merkkejä hiirillä ja pidentää niiden ikää. Tutkijat uskovat, että jonain päivänä menetelmästä voi olla hyötyä myös ihmisille.

Menetelmä perustuu kat7-nimisen geenin passivointiin hiirten maksasoluissa. Kat7 on nisäkkäiltä löytyvä geeni, joka edesauttaa solujen vanhenemista.

Tutkimus julkaistiin tammikuussa Science Transnational Medicine -tiedelehdessä.

Tutkimusryhmä käytti crispr-cas9-tekniikkaa eli geenisaksia löytääkseen tuhansien eri geenien joukosta juuri ne geenit, jotka liittyvät ikääntymisen vauhdittamiseen.

Geenisakset on kymmenen vuotta sitten kehitetty geenimuokkausmenetelmä, jonka avulla voi muokata niin eläinten, kasvien kuin mikro-organismien perimää erittäin tarkasti niiden dna-jaksoja muuttamalla, lisäämällä ja poistamalla.

Tutkijat erittelivät 10 000 geenin joukosta sata vanhenemiseen vaikuttavaa geeniä. Niistä kat7 osoittautui tärkeimmäksi solujen ikääntymisen edistäjäksi.

Tutkijat passivoivat geenin hiirten maksasoluissa lentivirusvektoriksi sanotulla menetelmällä. Geenin toimintaa testattiin myös ihmisen kantasoluissa ja maksasoluissa.

Kiinan tiedeakatemian professorin Qu Jingin mukaan geenin passivoiminen hiirillä johti myönteisiin tuloksiin. Hiirten ulkoinen olemus ja puristusvoima paranivat huomattavasti 6-8 kuukautta hoidon jälkeen.

"Ja mikä tärkeintä, niiden elinikä piteni hoidon ansiosta noin 25 prosentilla", Qu kertoi uutistoimisto Reutersille.

Hänen mukaansa geenin passivoimisesta ei ole tähänastisissa kokeissa aiheutunut haitallisia sivuvaikutuksia.

Silti ihmiskokeisiin on vielä pitkä matka. Ennen kuin menetelmällä voidaan muokata elävien ihmisten soluja, sitä täytyy testata lukuisissa solutyypeissä ja elimissä. Koe-eläimistä ovat seuraavaksi vuorossa kädelliset.

"Toivon, että voisimme tulevaisuudessa hidastaa ikääntymistä jollain keinolla, edes maltillisesti", Qu sanoo.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kiinalaiset tutkijat ovat kehittäneet uuden geeniterapian menetelmän, jonka avulla voidaan hidastaa ikääntymisen merkkejä hiirillä ja pidentää niiden ikää. Tutkijat uskovat, että jonain päivänä menetelmästä voi olla hyötyä myös ihmisille. Menetelmä perustuu kat7-nimisen geenin passivointiin hiirten maksasoluissa. Kat7 on nisäkkäiltä löytyvä geeni, joka edesauttaa solujen vanhenemista. Tutkimus julkaistiin tammikuussa Science Transnational Medicine -tiedelehdessä.

# data[].attributes.body
s. 155

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Avain onnistumiseen Vantaan Energian ja Wärtsilä Avaimen suunnitelmassa on otollinen sijainti ja suurin kysymys julkinen tuki. Laitos maksaisi noin 50 miljoonaa euroa ja kustannuksista yli puolet pitäisi saada kuitattua julkisella tuella.

Synteettistä metaania tuottava laitos rakennettaisiin Vantaan jätevoimalan viereen. Jätevoimalan laajennuksen maatöitä tehtiin toukokuussa 2020. Kuva: Ilkka Klemola / Yle

Neljän vuoden kuluttua Vantaalle saattaa valmistua laitos, joka tekee polttoainetta vedestä ja ilmastonmuutosta kiihdyttävästä hiilidioksidista. Toteutuessaan laitos olisi vastaus ainakin kahteen niistä maailmanlaajuisesti polttavista kysymyksistä, jotka hidastavat ilmastonmuutoksen torjuntaa.

Miten säilöä esimerkiksi tuulivoimaloiden tuottamaa energiaa niille hetkille, kun sitä eniten tarvitaan?

Miten tuottaa vähäpäästöistä polttoainetta esimerkiksi raskaaseen liikenteeseen, johon sähköakut eivät ainakaan vielä ole toimiva ratkaisu?

Laitos maksaisi noin 50 miljoonaa euroa, ja suurin kysymys on se, saako Vantaan Energia kuitattua kustannuksista yli puolet julkisella tuella. Yhtiössä uskotaan, että tämä on mahdollista, koska niin sanotun vetytalouden ja power-to-X -teknologian varaan ollaan laskemassa paljon.

- Jotta se vedyn käyttö vaikka 10 vuoden kuluessa lähtisi sellaiselle kasvu-uralle, jota EU:ssakin toivotaan, niin mielestäni on ihan realistista, että tällaiselle hankkeelle saa sellaisen tuen, että se lähtee liikkeelle, sanoo Vantaan Energian toimitusjohtaja Jukka Toivonen.

Kyse on paitsi ilmaston kannalta kestävämmän energiajärjestelmän rakentamisesta, myös bisneksestä.

- Nyt ollaan tekemässä ratkaisua, josta voidaan tehdä vientituote markkinaan, joka tulee näillä näkymin olevaan valtava, mutta on vasta muodostumassa, Toivonen sanoo.

Näin hiilidioksidista ja vedestä tehdään polttoainetta

Polttoaineen tekeminen hiilidioksidista ja vedestä voi kuulostaa taikatempulta, mutta on tavallaan sama asia kuin laittaisi Lego-palikoita uuteen järjestykseen.

Vantaan laitoksen ensimmäinen raaka-aine olisi vesi (H2O), joka koostuu vedystä (H) ja hapesta (O).

Toinen raaka-aine olisi jätevoimalan piipusta tupruava hiilidioksidi (CO2), joka koostuu hiilestä (C) ja hapesta (O).

Laitoksessa hiilestä ja vedystä tehdään metaania (CH4) ja jäljelle jää happea (O). Metaani on sama asia kuin maakaasu ja biokaasu.

Metaanista voidaan tehdä energialaitoksessa lämpöä ja sähköä ja sillä voidaan liikuttaa autoja tai laivoja.

Tiedemiehet ovat jo vuosia osanneet suorittaa tämän palikkaleikin, mutta ongelma on se, että siihen tarvitaan kalliita laitteita ja paljon sähköä. Siksi se ei ole ollut taloudellisesti kannattavaa.

Nyt Vantaalla siis uskotaan, että homma saattaisi lyödä leiville - kunhan siihen saa runsaan julkisen tuen.

Maailman suurin lämpövarasto on Vantaan valtti

Vantaan Energia ja Wärtsilä aloittivat laitoksen konseptikehitysvaiheen reilu vuosi sitten. Se on nyt valmis ja lopputulos rohkaisi jatkamaan eteenpäin.

- Meillä on nyt hyvä käsitys siitä, mitä tämä maksaa ja näyttää siltä, että taloudellinen kannattavuus on syntymässä, sanoo Vantaan Energian toimitusjohtaja Jukka Toivonen.

Vaikka samankaltaisia selvityksiä tehdään ympäri maailman, Vantaalla on yksi harvinaislaatuinen valttikortti.

Veden ja hiilidioksidin muuttaminen metaaniksi syö paljon sähköä ja siinä syntyy paljon lämpöä. Laitos kuluttaisi sähköä 20 megawatin teholla ja tuottaisi metaania 10 megawatin teholla. Lämpöä syntyisi 10 megawatin teholla, eli puolet sähköstä.

Vantaalla tämä lämpö ei mene hukkaan, vaan siitä on hyötyä ympäri vuoden. Talvella se voidaan ohjata suoraan kaukolämpöverkkoon lämmittämään kaupunkilaisten koteja ja suihkuvettä. Kesällä, kun kaukolämmön tarve on pienempi, lämpö voidaan varastoida maan alle louhittavaan maailman suurimpaan lämpövarastoon.

- Kyllä tämä lämpövarasto on ihan ykkösasia. Se muuttaa meidän koko toimintamallia ja mahdollistaa juuri tällaiset investoinnit, sanoo toimitusjohtaja Toivonen.

Havainnekuva näyttää, miten metaanilaitos toimisi osana Vantaan jätteenpolttolaitosta ja kaukolämpöverkkoa. Kuva: Vantaan Energia, Wärtsilä

Metaania tarvittaisiin korvaamaan fossiilinen maakaasu talvipakkasilla

Vantaan Energialla on myös oma tarve synteettiselle metaanille.

Energiayhtiö on ilmoittanut luopuvansa fossiilisista polttoaineista vuonna 2026. Kovilla pakkasilla käytettävät lämpökeskukset tarvitsevat siihen mennessä vihreämmän vaihtoehdon fossiiliselle maakaasulle.

- Meillä on jo maakaasulla toimivat laitokset, joista riittää lämpöä kovillekin pakkasille. Olisi hölmöä investoida uusiin biopolttoaineita polttaviin laitoksiin, kun niitä käytetään vuoden aikana niin vähän, Toivonen sanoo.

Toivosen mukaan ajatus metaanilaitoksesta lähtikin liikkeelle juuri siitä, miten fossiilinen maakaasu voitaisiin korvata. Toinen vaihtoehto olisi maataloudessa tai biojätteen ja jätevesien käsittelyssä syntyvä biokaasu, mutta sen saatavuus näytti energiayhtiön tarpeisiin nähden riittämättömältä.

Nyt suunniteltavasta laitoksesta polttoainetta riittäisi. Se tuottaa vuoden aikana 80 - 90 gigawattituntia metaania, ja Vantaan Energian vuositarve on noin 10 gigawattituntia.

Suurin osa metaanista syötettäisiin siis maakaasuverkkoon muuhun käyttöön, esimerkiksi maakaasulla käyvien kulkuvälineiden tankkiin.

Vantaan Energia ja Wärtsilä aloittavat nyt laitoksen rakentamisen esiselvityksen, jonka aikana tehdään tarkemmat suunnitelmat laitoksen laitteista ja kustannuksista. Selvityksen odotetaan valmistuvan vuoden 2022 loppuun mennessä, jonka jälkeen edessä on julkisen tuen hakeminen ja investointipäätös. Laitos on tuotannossa aikaisintaan vuonna 2025.

- Luotan enemmän siihen, että hanke toteutuu kuin siihen, että se ei toteudu, sanoo Vantaan Energian toimitusjohtaja Toivonen.
Voit keskustella aiheesta torstaihin 17. kesäkuuta kello 20:een saakka.

# data[].attributes.attachment_link.description
Avain onnistumiseen Vantaan Energian ja Wärtsilä Avaimen suunnitelmassa on otollinen sijainti ja suurin kysymys julkinen tuki. Laitos maksaisi noin 50 miljoonaa euroa ja kustannuksista yli puolet pitäisi saada kuitattua julkisella tuella. Neljän vuoden kuluttua Vantaalle saattaa valmistua laitos, joka tekee polttoainetta vedestä ja ilmastonmuutosta kiihdyttävästä hiilidioksidista.

# data[].attributes.body
s. 69

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Luonnossa elämä on jatkuvaa asevarustelua saalistajien ja saaliseläinten välillä. Miekantekijänä toimii evoluutio, joka hioo eliöiden geeniperimää parhaiten ympäristöön sopivaksi.

Kasvitkin joutuvat kehittämään puolustuskeinoja niitä syöviä hyönteisiä vastaan.

Kiinalais-sveitsiläinen tutkimusryhmä selvitti erään tuhohyönteisen geeniperimää ja teki ällistyttävän havainnon. Hyönteinen on napannut itseensä kasvilta geenin, joka suojelee sitä kasvien tuottamilta myrkyiltä.

Tällaista geeninsiirtoa kasvista hyönteiseen ei ole koskaan aiemmin havaittu. Ennennäkemätön tutkimustulos on julkaistu arvostetussa Cell-tiedelehdessä.

Ryhmä tarkasteli siis etelänjauhiaisen (Bemisia tabaci) geenejä.

Tämä pieni, hieman kirvaa muistuttava hyönteinen on maailmalla merkittävä viljelyskasvien tuholainen.

Jauhiaiselle kelpaa ruoaksi melkein mikä vain: se nakertaa tomaatteja, kurkkuja, bataatteja, kaalia ja noin viittäsataa muutakin kasvia.

Kasvit yrittävät suojautua jauhiaisilta ja muilta tuholaisilta tuottamalla erilaisia fenoliyhdisteitä, jotka ovat hyönteisille myrkyllisiä.

Mutta jauhiainen onkin tehnyt itselleen suojakilven: eräs geeni suojaa sitä näiltä fenoliyhdisteiltä, ja tämä geeni, nimeltään btpmat1, on tullut kasveilta itseltään.

Jauhiainen ei tietysti ole geeniä tarkoituksella napannut. Taustalla on luonnon oma geenimuuntelu, joka ei käytännössä poikkea ihmisen harjoittamasta muokkauksesta. On tapahtunut horisontaalinen geeninsiirto.

Geenit eivät noin vain siirry lajista toiseen.

Välittäjäksi tarvitaan esimerkiksi virus. Virukset tunkeutuvat soluihin ja voivat napata itselleen geneettistä materiaalia, joka voi sitten siirtyä viruksen kyydissä toiseen eliöön.

Ihminen tekee tätä tarkoituksella esimerkiksi viljelykasveja muokatessaan, mutta luonnossa vaaditaan onnekas sattuma.

Tutkijoiden arvion mukaan kasvin geeni on pompannut jauhiaiseen ainakin 30 miljoonaa vuotta sitten, ellei jo aiemmin.

Todennäköisyys tällaiselle tapahtumalle ei ole kovin suuri, mutta kun ajatellaan, että miljardit jauhiaiset pörräävät miljardeissa kasveissa miljoonien vuosien ajan, niin ennen pitkää arpa osuu kohdalle.

Geeni on ollut jauhiaiselle hyödyllinen, ja niinpä se on säilynyt ja levinnyt evoluutiossa.

"Tätä on evoluutio ehtinyt varmaan optimoimaankin", sanoo kasvinjalostustieteen professori Teemu Teeri Helsingin yliopistosta.

Teeri pitää tutkimusta jämeränä ja löydöstä erittäin kiinnostavana.

"Tämä jauhiaisen malonyylitransferaasi muistuttaa niin paljon kasvien malonyylitransferaasia, ettei ole epäilystäkään sen alkuperästä. Kirjoittajat osoittavat, että geeni on liittynyt osaksi hyönteisen perimää, se on saanut myös toimivat säätelyalueet ja geeni toimii nimenomaan suolessa."

Malonyylitransferaasi tarkoittaa hyönteisen aineenvaihdunnan entsyymiä, jonka tuotantoa kasvin geeni siis säätelee.

Kasveissa kuten tomaateissa tämä geeni ilmeisesti suojelee kasvia itseään niiltä kemikaaleilta, joita se tuottaa hyönteisiä vastaan. Jauhiaiselle sama geeni antaa teräsvatsan - se ei ole fenoliyhdisteistä millänsäkään.

Kun tutkijat ovat nyt löytäneet jauhiaisen salaisen aseen, he voivat kääntää sen ötökkää vastaan ja kehittää ympäristöystävällisen keinon torjua näitä tuholaisia.

Tutkijat peukaloivat kokeessa tomaatin geeniperimää niin, että kasvi tuotti erästä rna-molekyyliä, joka sammutti jauhiaisilta tämän kemiallisen suojakilven. Kun jauhiaiset popsivat näitä muunneltuja tomaatteja, ne kuolivat lähes kaikki.

Koska tämä mekanismi on niin täsmällinen, sen avulla voitaisiin torjua jauhiaisia vaikuttamatta haitallisesti muihin eliöihin. Esimerkiksi kirvat ja punkit eivät olleet muunnelluista tomaateista millänsäkään.

Nyt havaittiin siis ensimmäistä kertaa geenin pompanneen kasvista hyönteiseen, mutta luonnossa tällainen geenien pomppiminen on sinänsä hyvin yleistä. Sitä tapahtuu erityisesti bakteereilla.

Kahvipensaita nakertavalla kahvikuoriaisella esimerkiksi on eräältä mikrobilta siirtyneitä geenejä, jotka auttavat ötökkää sulattamaan kasvisoluja tehokkaammin ja ottamaan niistä enemmän ravintoa irti.

Muutama vuosi sitten havaittiin, että kaikki syötävät bataattilajikkeet ovat muuntogeenisiä - niillä on bakteerilta siirtyneitä geenejä. Tämä tutkimus julkaistaan Yhdysvaltiain tiedeakatemian Pnas- julkaisussa.

Maaperässä muhivilta agrobakteereilta on siirtynyt bataatteihin eräitä geenejä, jotka vaikuttavat kasviin suotuisasti. Siirtymä on tapahtunut luonnossa tuhansia vuosia sitten, ennen kuin ihminen edes ryhtyi bataattia viljelemään.

Bakteerin dna:ta on joka ikisessä bataatissa.

"Se on luonnon tekemä gmo [geneettisesti muunneltu organismi]", Teeri sanoo.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kasvin geeni siirtyi luonnossa hyönteiseen

# data[].attributes.attachment_link.description
Luonnossa elämä on jatkuvaa asevarustelua saalistajien ja saaliseläinten välillä. Miekantekijänä toimii evoluutio, joka hioo eliöiden geeniperimää parhaiten ympäristöön sopivaksi. Kasvitkin joutuvat kehittämään puolustuskeinoja niitä syöviä hyönteisiä vastaan. Kiinalais-sveitsiläinen tutkimusryhmä selvitti erään tuhohyönteisen geeniperimää ja teki ällistyttävän havainnon. Hyönteinen on napannut itseensä kasvilta geenin, joka suojelee sitä kasvien tuottamilta myrkyiltä.

# data[].attributes.body
s. 110

# data[].attributes.attachment_link.title
Tutkijat napsaisivat tomaatin perimästä yhden entsyymin ja loivat uuden ”d-vitamiinipommin” – Menetelmä voisi toimia myös perunalle ja munakoisolle

# data[].attributes.attachment_link.description
Tutkijat ovat onnistuneet tuottamaan d-vitamiinilla vahvistettuja tomaatteja geenimanipulaation avulla, uutisoi Phys.org. Tutkijoiden mukaan geenimuunnellut ja huomattavan määrän d-vitamiinia sisältävät tomaatit voisivat olla yksinkertainen ja kestävä tapa vastata maailmanlaajuiseen terveysongelmaan…

# data[].attributes.body
s. 155

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Parin kuukauden aikana liikennebiokaasua on myyty Jyväskylän Mustankorkean tankkausasemilla noin viidennes enemmän kuin viime vuonna vastaavaan aikaan. Määrä hipoo jo yhtiön ennätyksiä.

Biokaasun kysyntä autojen polttoaineena on kasvanut, mikä näkyy myös jäteyhtiö Mustankorkean tankkausasemilla. Arkistokuva. Kuva: Kare Lehtonen/Yle

Biokaasun kysyntä jätteenkäsittelykeskus Mustankorkean tankkauspisteillä on noussut merkittävästi syksyn aikana.

Tällä hetkellä Mustankorkea pystyy tuottamaan ja myymään noin 80-90 000 kiloa biokaasua kuukaudessa.

Toimitusjohtaja Esko Martikaisen mukaan biokaasun tuotannossa ollaan lähellä rajaa, jota enemmän yhtiö ei enää juuri kykene kaasua tuottamaan.

- Kysyntä on menossa koko ajan ylöspäin. Nyt ongelmana on, että ei ehkä saada kaasua tuotettua kysyntää vastaavasti, Martikainen toteaa.

Tuotannon kasvattaminen olisi periaatteessa mahdollista. Ongelma on, että Mustankorkea on kunnallinen jäteyhtiö.

Sen ydintehtävä on huolehtia jätehuollon käytännön toteutuksesta, ei niinkään tehdä biokaasubisnestä.

Kustannukset ja hinta nousussa

Kustannusten noususta johtuen sekä biokaasun hintaa että jätemaksuja joudutaan lähiaikoina nostamaan.

- Valitettavasti kustannukset tuollaisen laitoksen pyörittämisessä ovat aika suuret. Tietenkin kaasun myynnillä ja kompostointilaitoksesta kompostoinnin kautta saatavan mullan myynnillä saadaan lisätuloja, joilla pystytään pitämään biojätteen käsittelykustannukset kohtuullisen vakaana, sanoo Martikainen.

Vuoden vaihteen jälkeen autoilijan on maksettava biokaasusta näillä näkymin parisenkymmentä senttiä nykyistä enemmän kilolta.

Bio- ja sekajätteen käsittelymaksujen hinnan nousu on arviolta nelisen prosenttia.

# data[].attributes.attachment_link.title
Biokaasu myy kuin häkä - "Kaasua menee enemmän kuin pystymme tuottamaan", sanoo jäteyhtiö Mustankorkean toimitusjohtaja Esko Martikainen

# data[].attributes.attachment_link.description
Parin kuukauden aikana liikennebiokaasua on myyty Jyväskylän Mustankorkean tankkausasemilla noin viidennes enemmän kuin viime vuonna vastaavaan aikaan. Määrä hipoo jo yhtiön ennätyksiä. Biokaasun kysyntä jätteenkäsittelykeskus Mustankorkean tankkauspisteillä on noussut merkittävästi syksyn aikana. Tällä hetkellä Mustankorkea pystyy tuottamaan ja myymään noin 80-90 000 kiloa biokaasua kuukaudessa.