# data[].attributes.location_name
Древняя ул., 1, Севастополь

# data[].attributes.headline
колонія Херсонес

# data[].attributes.subject
колонія Херсонес

# data[].attributes.body
Херсонес Таврійський — античне і візантійське місто-держава в південно-західній частині Криму.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Історія Херсонеса є частиною історії Давньої Греції, Давнього Риму, Візантії, Київської Русі. Адже саме тут, у Херсонесі, згідно з літописними даними, відбулося велике Таїнство - Хрещення Київського князя Володимира, який потім поширив християнство на всю Київську Русь...
Херсонес Таврійський - таку назву носило місто, засноване давньогрецькими колоністами понад дві з половиною тисячі років тому на південному заході Кримського півострова.

Слово „Херсонес" зазвичай перекладають з грецької як „півострів". Місто дійсно було розташоване на невеличкому півострові поміж двох бухт. Таври - войовниче плем'я, що заселяло сусідні гористі місцевості, - спричинили народження епітету „Таврійський", тобто „розташований на території таврів".

Територія сучасного заповідника охоплює межі стародавнього грецького міста - Херсонеса Таврійського, що виникло тут, на узбережжі Чорного моря, у V ст. до н.е. Місто було огороджене могутніми оборонними стінами і розплановане за схемою, поширеною тоді у грецькому та римському світах. До наших днів збереглося багато давніх споруд. Серед них - елліністичний театр, римська цитадель, середньовічні християнські храми, житлові квартали, вулиці, гончарні майстерні, обладнання для засолювання риби, колодязі тощо.

У кінці XIV ст. навала кочівників поклала кінець існуванню міста, а його руїни поховала земля. Лише у 1827 р. тут розпочалися розкопки, які майже відразу принесли Херсонесу ще одну назву - „Руська Троя". Масштаб досліджень та велика кількість археологічних пам'яток, що потребують збереження, спонукали до створення Національного заповідника „Херсонес Таврійський".

Територія Херсонеса досліджується археологами уже 180 років. За цей час відкрито понад третину міста. Серед археологічних знахідок є унікальні - присяга громадян Херсонеса ІІІ ст. до н.е., декрети, фрески, мозаїки, шиферні ікони християнських храмів, написи-присвяти, численні побутові предмети. Загалом музейні зібрання заповідника нараховують понад 200 тисяч експонатів.

Згідно з літописом „Повість временних літ", у 988 р. Київський князь Володимир, здійснивши напад на Херсонес, примусив Візантію видати за нього заміж царівну Анну, а потім хрестився та вінчався з нею. При цьому охрестилась і дружина (військо) князя. Після цього князь Володимир з Анною, дружиною і грецьким духовенством прибув до Києва, де того ж 988 р. відбулося славнозвісне хрещення киян у річці Дніпро.

На місці руїн хрещальні князя Володимира у 1861 р. було закладено собор в ім'я Хрестителя Русі. Нині Володимирський собор у Херсонесі реконструйований та є символом Хрещення Русі.

Сьогодні Ви зможете провести у заповіднику цілий день, розглядаючи численні експонати або просто насолоджуючись прогулянкою по території стародавнього городища. Можна здійснити й віртуальну екскурсію, скориставшись картою, на якій позначені розкопані ділянки міської території. А ті, хто особисто бажає взяти участь у розкопках, можуть зробити це, попередньо домовившись з адміністрацією.

На замітку

Місто Севастополь розташоване на південному заході Кримського півострова, на узбережжі численних (понад 30) бухт Чорного моря. Севастополь - один із 27 адміністративних регіонів України. Відстань від Києва - 935 км.

Довідково

Адреса: 99045 Крим, м. Севастополь, вул. Древня, 1.
Тел.: (0692) 24-13-01.
Години роботи у літній період - з 9:00 до 20:00, у зимовий - з 9:00 до 17:00. Без вихідних (окрім 1 січня).

# data[].attributes.attachment_link.title
Херсонес Таврійський | 7 чудес України

# data[].attributes.attachment_link.description
Історія Херсонеса є частиною історії Давньої Греції, Давнього Риму, Візантії, Київської Русі. Адже саме тут, у Херсонесі, згідно з літописними даними, відбулося велике Таїнство - Хрещення Київського князя Володимира, який потім поширив християнство на всю Київську Русь... Херсонес Таврійський - таку назву носило місто, засноване давньогрецькими колоністами понад дві з половиною тисячі років тому на південному заході Кримського півострова.

# data[].attributes.headline
колонія Пантікапей

# data[].attributes.subject
колонія Пантікапей

# data[].attributes.body
Пантікапей — давньогрецький поліс, що існував на місці сучасного міста Керч; столиця Боспорського царства. Площа Пантікапея дорівнювала близько 100 га. Він був розташований на схилах та біля підніжжя сучасної гори Мітрідат. На вершині гори був акрополь з храмами Аполлона, Кібели та палацами правителів Боспору.

# data[].attributes.headline
колонія Феодосія

# data[].attributes.subject
колонія Феодосія

# data[].attributes.body
Феодосія - це колонія, яку заснували вихідці з грецького міста Мілет (Мала Азія) в середині VI столітті до н. е.

# data[].attributes.location_name
Куцуруб, Миколаївська область, Україна

# data[].attributes.headline
колонія Олівія

# data[].attributes.subject
колонія Олівія

# data[].attributes.body
Олівія — найважливіша грецька колонія в Нижньому Побужжі, у дельті Гіпаніса (Бугу) та Борисфена (Дніпра), заснована вихідцями з Мілета в 647—646 р. до н. е.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Наприкінці VIII - на початку VI ст. до н. е. греки розпочинають активну колонізацію Причорномор'я. Більшість колоній на території між гирлами Дунаю та Дніпра, а також у Криму, заснували вихідці із Мілету - грецького міста у Малій Азії.

У другій половині VII століття до н. е. перші грецькі поселенці в районі майбутнього ольвійського поліса заснували поселення на острові Березань. Пізніше на правому березі Бузького лиману, неподалік від місця його впадіння у Дніпровський лиман, поблизу нинішнього села Парутине, в 40 км на південь від сучасного Миколаєва, виникла Ольвія (з давньогрецької - "щаслива") - найбільший античний центр у Північно-Західному Причорномор'ї.

Вибране першими поселенцями місце дуже підходило для майбутнього полісу, оскільки воно мало природні оборонні лінії. Поселення складалось з 2 частин: Верхнього міста, де розташовувались головна міська площа (агора), храми, школа, театр та іподром, а також Нижнього міста - тут розташовувались порт та майстерні. В місті існувала розгалужена система водопроводу з труб, які розносили воду з джерел Нижнього міста по усій Ольвії - до сьогоднішніх днів збереглись збереглися резервуари для води та фрагменти кам'яного жолоба, по якому вода подавалася за допомогою так званого сифона до побутових споруд.

В окрузі були родючі землі, необхідні для розвитку поліса, а наявність таких великих водних артерій як стародавні Гіпаніс і Борисфен (сучасні ріки Південний Буг та Дніпро) сприяла розвитку торгівлі й забезпечувала населення рибою.

За своїм політичним впорядкуванням це була демократична рабовласницька держава, однак у виборах приймали участь тільки повноправні громадяни - громадянських прав не було у жінок, іноземців та рабів. Законодавчими органами були народні збори - екклесії. Народні збори видавали закони, вирішували питання війни і миру. Головною виконавчою владою в місті була колегія п'яти виборних архонтів, військовими справами відали стратеги. Був також і суд.

Ольвія була одним з ключових торгових центрів регіону - тут торгували як зі скіфам, сарматам та іншими племенами, що населяли тоді значну частину території сучасної України, так і з іншими грецькими містами та колоніями, включаючи Єгипет (Олександрія) та італійські поліси. Для потреб внутрішньої і зовнішньої торгівлі Ольвія випускала свої гроші - здебільшого мідні і срібні монети, а в епоху розквіту - і золоті.

В кінці IV-III ст. до н.е. Ольвія досягає свого піку - площа міста збільшується до 50-55 га, кількість населення досягає 20 тисяч чоловік. Однак соціально-економічна та політична криза підкосила сили республіки, яка спочатку потрапила в залежність від Скіфського царства, а пізніше була сильно зруйнована під час нашестя племен гетів під правлінням вождя Буребісти. В часи Римської імперії місто частково відбудували, однак у IV столітті нашої ери його остаточно зруйнували гуни.

Археологічні дослідження розпочались на цих землях у ХІХ столітті, однак Ольвії не пощастило так, як Херсонесу. Наприклад, частину споруд розібрали на будівельні матеріали, а археологічні знахідки можна було вільно придбати у місцевих мешканців, адже статусу заповідника Ольвія отримала лише у 1926 році. У 2002 році заповідник набув статусу національного.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольвія - антична українська частинка стародавньої Греції

# data[].attributes.attachment_link.description
Наприкінці VIII - на початку VI ст. до н. е. греки розпочинають активну колонізацію Причорномор'я. Більшість колоній на території між гирлами Дунаю та Дніпра, а також у Криму, заснували вихідці із Мілету - грецького міста у Малій Азії. У другій половині VII століття до н. е.

# data[].attributes.location_name
Білгород-Дністровський, Одеська область, Україна

# data[].attributes.headline
Колонія Тіра

# data[].attributes.subject
Колонія Тіра

# data[].attributes.body
Тіра — давньогрецьке місто, розташоване на правому березі Дністровського лиману на території сучасного м. Білгорода-Дністровського Одеської області.

# data[].attributes.location_name
Королівська стоянка, Закарпатська область, Україна

# data[].attributes.headline
Королевська стоянка

# data[].attributes.subject
Королевська стоянка

# data[].attributes.body
Королевська стоянка — ранньопалеолітична стоянка в селищі Королево, Виноградівського району Закарпаття. Королево — це найдавніша людська стоянка в Центральній і Східній Європі, якій приблизно 1 млн. років. Там було знайдено знаряддя праці первісної людини з каменю.

# data[].attributes.location_name
Межиріцька стоянка мисливців на мамонтів, Межиріч, Черкаська область, Україна

# data[].attributes.headline
Межиріцька стоянка

# data[].attributes.subject
Межиріцька стоянка

# data[].attributes.body
Межиріцька стоянка — пізньопалеолітична стоянка мисливців на мамонтів. Розташована в с. Межиріч в Черкаської області.  Культурні рештки та пам'ятки залягають на глибині 2,5 — 3,5 м від сучасної земної поверхні. Стоянка Межиріч була випадково відкрита восени 1965 року, одним із місцевих жителів З. Н. Новицьким. Під час спорудження льоху на глибині близько 2-х метрів він натрапив на нижню щелепу мамута. Про свою знахідку він повідомив вчителю місцевої школи Р. В. Головка, а той, водночас, сповістив Інститут зоології.

# data[].attributes.headline
стоянка Лука-Врублівецька

# data[].attributes.subject
стоянка Лука-Врублівецька

# data[].attributes.body
Лука-Врублівецька стоянка - це багатошарова стоянка. Тут були знайдені також залишки поселення 4,000-3,000 рр. до нашої ери, що належить до раннього етапу трипільської культури. При розкопках стоянки у 1946—1950 виявлено 7 напівземляних жител. Також були знайдені кам'яні й кістяні знаряддя, керамічні посудини, прикраси, теракотові статуетки людей і тварин і інше. Населення цієї стоянки займалося  переважно землеробством.

# data[].attributes.location_name
вулиця Кирилівська, 59, Київ, Україна

# data[].attributes.headline
Кирилівська стоянка

# data[].attributes.subject
Кирилівська стоянка

# data[].attributes.body
Відкрита і досліджена у 1893 році археологом Вікентієм Хвойкою. Це відкритття стало справжньою сенсацією. Спочивала стоянка в 20-метровій глибині глини й простяглася на 1000 кв. метрів ушир. Тут знайдено рештки понад 60 мамонтів й обпалених кісток та багато вугілля й попелу.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
КИРИ́ЛІВСЬКА СТОЯ́НКА - двошарова археологічна пам'ятка пізнього палеоліту. 1893-1900 її виявив і дослідив у Києві на вул. Кирилівська (нині Фрунзе) В. Хвойка за участі В. Антоновича та П. Армашевського. Вперше в археології він застосував методику одночас. розкриття культур. залишків на знач. площах з метою з'ясування взаємовідносин між ними. Відкрито 2 культурні шари. Залишки нижнього шару, розкопані на пл. бл. 9 тис. м2, залягали у зеленувато-сірих пісках, майже на поверхні третин. глини на глиб. 20-22 м від поверхні. Тут знайдено нагромадження кісток майже виключно мамонта (67 особин) і залишки вогнищ. Крем'яні вироби малочисельні. Колекція знарядь складається переважно з різців середин. і кутового типів, їхніх нуклеподіб. зразків та двох скребачок кінц. типу укорочених пропорцій. Знахідки мист-ва представлені бивнем із гравіюванням у вигляді лінії вертикал. нарізок і бивнем зі стилізов. зображеннями тварин. Радіокарбонна дата нижнього шару - бл. 19 тис. р. тому. Верхній культур. шар містив 20 округлих скупчень крем'яних знарядь, перепалених кісток, вугілля та попелу діаметром бл. 2 м і товщиною бл. 10-15 см. Серед знарядь - кінц. скребачки, серединні, кутові, бокові та нуклеподібні різці. Фауніст. рештки належать левові, вовкові, гієні, росомасі, а також, ймовірно, мамонтові й ведмедю.

Літ.: Борисковский П. И. Палеолит Украины // Мат. и исследования по археологии СССР. Москва; Ленинград, 1953. № 40; Ефименко П. П. Первобытное общество. К., 1953; Шовкопляс І. Г. До 75-річчя початку дослідження Кирилівської палеолітичної стоянки в Києві // УІЖ. 1968. № 10.

Д. Ю. Нужний

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Д. Ю. Нужний

# data[].attributes.attachment_link.title
Кирилівська стоянка

# data[].attributes.attachment_link.description
КИРИ́ЛІВСЬКА СТОЯ́НКА - двошарова археологічна пам'ятка пізнього палеоліту. 1893-1900 її виявив і дослідив у Києві на вул. Кирилівська (нині Фрунзе) В. Хвойка за участі В. Антоновича та П. Армашевського. Вперше в археології він застосував методику одночас. розкриття культур. залишків на знач. площах з метою з'ясування взаємовідносин між ними. Відкрито 2 культурні шари.

# data[].attributes.location_name
Мізинська стоянка, Чернігівська область, Україна

# data[].attributes.headline
Мізинська стоянка

# data[].attributes.subject
Мізинська стоянка

# data[].attributes.body
Мізинська стоянка - це поселення давніх мисливців на мамонтів. У цьому поселенні люди жили 20 тис. років тому. В ньому мешкало до 50 осіб. Більшість стоянок на території України були знайдені випадково під час будівництва. Так була знайдена і Мезинська стоянка. У 1907 р. під час риття погребу на Чернігівщині у садибі Сисоя Кошеля були знайдені великі кістки мамонта. У тому ж році місцезнаходження було оглянуто П. Добровольським – представником комітету з організації 14 Археологічного з`їзду, що мав відбутися у Чернігові. А у 1908 р. почалося фахове археологічне вивчення Мезинської стоянки. Тут у поселенні давніх мисливців було виявлено рештки більш ніж 100 мамонтів. Також тут було знайдено першу у світі колекцію давніх музичних інструментів.