# data[].attributes.body
OHJE

# data[].attributes.attachment_link.description
Pojatkin lukee. 3.6K likes. Twitter & IG: @pojatkinlukee Yhteys: pojatkinlukee@gmail.com

# data[].attributes.attachment_link.description
Digityy (engl. DigiDo) - mediaosaamisen uusi ääni http://www.digityy.com/

# data[].attributes.attachment_link.title
Kirjoja lukenut teini osaa jopa 70 000 sanaa - Nuori, joka ei lue, 15 000 sanaa

# data[].attributes.attachment_link.description
Suomalaislapset lukevat koko ajan vähemmän ja ilottomammin. Sanavarasto surkastuu: omalla ajallaan lukeva 17-vuotias hallitsee 50 000-70 000 sanaa; nuori, joka ei lue, vain runsaat 15 000. Alle puolet yli kymmenvuotiaista lukee kirjoja vähintään kerran viikossa. Tutkittu tieto lukuhalujen katoamisesta on niukkaa ja repaleista. Ilmeisin syypää ei ehkä olekaan se lukutaidon pahin vihollinen.

# data[].attributes.attachment_link.description
Joku tumblrissa vinkui tätä tänne. Ole hyvä! Mun sc: anttiholma

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Puheenvuoro

Yritysjohdon on kyettävä hahmottamaan, miten digitalisoituminen vaikuttaa yrityksen keskeisiin sidosryhmiin ja sen myötä yrityksen tulevaisuuteen.

Haastattelin Johtaja on Media! -kirjaani 75 kokenutta johtajaa Björn Wahlroosista Anne Brunilaan ja puolustusvoimien komentajaan. Keskustelimme siitä, miten digitaalinen ja mediallinen murros vaikuttavat johtajuuteen, arvoihin, kulttuuriin, maineeseen ja lopulta strategiaan.

Teemat saivat kokeneetkin päättäjät nöyriksi. Kenelläkään ei ole kattavaa näkemystä siitä, mihin maailma on menossa ja mitä muutos johtajuudelta vaatii. Johtajilta tarvitaan nyt poikkeuksellista halukkuutta yhteistyöhön, jotta voidaan hahmottaa kollektiivinen tilannekuva. Vasta yhteinen ymmärrys lähtötilanteesta antaa pohjaa luoda menestykseen johtavia strategioita.

Nuorten näkemyksiä ei syytä väheksyä

Maailmaa muuttava diginatiivien sukupolvi on muodostunut yritysten ylimmän johdon tärkeäksi sidosryhmäksi. 15 vuotta sitten diginatiiveja ei ollut, ja heihin täytyy nyt kyetä rakentamaan luottamussuhde. Digitaalinen ymmärrys ei ole ikäkysymys, mutta nuoret elävät luontevimmin kahdessa todellisuudessa, sekä digitaalisesti että fyysisesti. Heidän näkemyksiään ei pidä väheksyä tilannekuvaa ja tulevaa visiota luotaessa.

Digitaalisuus mielletään usein teknologiaksi tai tekniikaksi, vaikka kyse on erityisesti avoimesta suhtautumisesta muutokseen. Diginatiiveilla on digitaalisen osaamisen lisäksi verkostoitumis- ja mielipidevaltaa. He ovat myös tulevia yhteiskunnallisia päätöksentekijöitä.

Johtajan paras henkivakuutus

Nämä digitaalisuuden tulkit tulisi saada mukaan strategiatyön ytimeen ja antaa heille kokeilumahdollisuuksia. Se tarkoittaa nykypäättäjälle osittaista vallasta ja kontrollista luopumista.

Vinkkini yrityspäättäjille on, että kannattaa hankkia mentoriksi diginatiivi. Sekä yritysten hallitusten että johtoryhmien on syytä käydä monipuolinen keskustelu siitä, miten globaali murros vaikuttaa asiakkaiden kautta yritykseen.

Vuorovaikutteinen yhteistyösuhde diginatiiviin on nyt johtajan paras henkivakuutus.
Jukka Saksi toimitusjohtaja, Finello Suomi Oy
Haluatko Talouselämän uutiskirjeen päivittäin sähköpostiisi? Tilaa se tästä!

Ole hyvä ja kytke Javascript päälle nähdäksesi kommentit.

# data[].attributes.attachment_link.description
Puheenvuoro Yritysjohdon on kyettävä hahmottamaan, miten digitalisoituminen vaikuttaa yrityksen keskeisiin sidosryhmiin ja sen myötä yrityksen tulevaisuuteen. Haastattelin Johtaja on Media! -kirjaani 75 kokenutta johtajaa Björn Wahlroosista Anne Brunilaan ja puolustusvoimien komentajaan. Keskustelimme siitä, miten digitaalinen ja mediallinen murros vaikuttavat johtajuuteen, arvoihin, kulttuuriin, maineeseen ja lopulta strategiaan. Teemat saivat kokeneetkin päättäjät nöyriksi.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Muutokset eivät koulussakaan ole helppoja: jokaisella on käsityksensä siitä, millaista koulussa pitäisi olla ja mistä ei ainakaan voi luopua. Digitalisaatio ja perinteet asetetaan vastakkain, vaikka ne voisivat elää myös rinnan.

Usein digitaaliset ratkaisut tuntuvat kuitenkin muutaman vuoden päästä siltä, kuin niitä olisi käytetty aina. Tuskin kukaan haikailee vaikkapa paperisten laskujen tai verotoimistossa jonottamisen perään. Koulun digitalisaatiossa pelottaakin lähinnä muutos. Entä jos kaikki katsovat vain tietokoneiden ruutuja, eikä kukaan enää kohtaa toista, katso silmiin tai osaa vuorovaikutustaitoja?

Koulun tärkeimmät tehtävät ovat perinteisesti olleet opetus ja kasvatus. Painopiste siirtyy kuitenkin opetuksesta yhä enemmän oppimiseen ja kasvatuksesta kasvuun.

Nykyiset käsitykset oppimisesta ja pedagogiikasta edellyttävät uusia työympäristöjä ja -välineitä. Esimerkiksi laaja-alaisiin kokonaisuuksiin tähtäävä ilmiöoppiminen haastaa perinteiset oppiaine- ja tuntirajat sekä edellyttää entistä tiiviimpää yhteistyötä opettajien ja oppijoiden välillä.

Yhteissuunnittelu, toteutus, seuranta ja arviointi on voitava hoitaa, vaikka opettajat eivät aina ehdikään istua saman pöydän ääreen. Digitaalisten välineiden onkin tarkoitus helpottaa opettajien ja oppilaiden työskentelyä - ei lisätä kouluissa muutenkin vallitsevaa kiirettä entisestään.

Vuonna 2020 hyödylliset taidot ovat erilaisia kuin vaikkapa edellisen opetussuunnitelman aikoihin vuonna 2004 - puhumattakaan siitä, millaiseen tulevaisuuteen ja työelämään nykyiset koululaiset ovat astumassa.

Työelämässä vuorovaikutusta tapahtuu paitsi kasvotusten, myös yhä useammin erilaisissa nettipalavereissa. Työkaverit eivät enää istu vieressä, vaan tiimi voi olla hajautettuna ympäri maailmaa. Silti töitä tehdään yhdessä ja kohdataan. Olisiko koulussa siis syytä harjoitella esimerkiksi erilaisten sähköisten työympäristöjen käyttöä nykyistä laajemmin?

Tällä hetkellä oppimisen digitalisaatio etenee yksittäisten opettajien ja koulujen varassa, eivätkä oppilaat ole tässä kehityksessä tasa-arvoisessa asemassa. Siksi esimerkiksi hallituksen kärkihanke opetuksen digitalisaatiosta on oikea suunta: näin ison muutoksen on syytä olla johdettu ja koordinoitu.

Koulujen digitalisaatio tarvitsee paitsi poliittista tahtoa, myös suomalaista tietotekniikan osaamista ja opettajien halua rakentaa uutta koulua. Esimerkiksi Porissa onkin perustettu virtuaalikoulu, jossa tutkitaan ja kokeillaan erilaisia digitaalisia ratkaisuja koulujen tarpeisiin.

Suomalainen koulutusjärjestelmä on ollut maailman paras, mutta mikään brändi ei kestä ikuisesti, ellei sitä päivitetä aikansa yhteiskuntaan sopivaksi - ja mielellään myös tulevaisuutta ennakoivaksi.
Kirjoittaja on koulumaailmasta it-alalle siirtynyt opettaja, joka uskoo kohtaamiseen ja digitalisaatioon sopivassa suhteessa.

# data[].attributes.attachment_link.title
Koulun digitalisaatio on Suomen seuraava mahdollisuus

# data[].attributes.attachment_link.description
Muutokset eivät koulussakaan ole helppoja: jokaisella on käsityksensä siitä, millaista koulussa pitäisi olla ja mistä ei ainakaan voi luopua. Digitalisaatio ja perinteet asetetaan vastakkain, vaikka ne voisivat elää myös rinnan. Usein digitaaliset ratkaisut tuntuvat kuitenkin muutaman vuoden päästä siltä, kuin niitä olisi käytetty aina. Tuskin kukaan haikailee vaikkapa paperisten laskujen tai verotoimistossa jonottamisen perään.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tuoreen opetusministerin Sanni Grahn-Laasosen mukaan suomalaisten osaaminen on käännettävä nousuun, sillä oppimistulokset ovat notkahtaneet (HS 2.6.). Hallitus on tarttunut joutuisasti toimeen ja päättänyt tukea osaamista leikkaamalla opetuksesta 600 miljoonaa euroa. Jopa perusopetukseen ryhmäkokojen pienentämiseen jaettu 30 miljoonan valtionavustus on niistetty pois.

Valtiovarainministeri Alexander Stubbin mukaan raha ei ratkaise, vaan toiminta ja luovuus. Näitä taitoja opettajat varmasti tulevat tarvitsemaan, kun luotsaavat pienemmällä rahalla yhä suurempia ja oppimistaidoiltaan epätasaisempia ryhmiä.

Ja jos huonosti menee, suljetaan silmät. Matematiikan osaamista mittaavan TIMSS-selvityksen mukaan suomalaisten oppilaiden osaaminen huononi selvästi vuosien 1999 ja 2011 välillä. Miten Suomi reagoi tulokseen? Päätti, että kasiluokkalaiset eivät ensi vuonna osallistu vertailuun.

Ratkaisuksi kaikkeen tarjotaan koulun uudistamista digitaalisaation avulla. Vaikka oppimistuloksista ei tietääkseni ole kunnon tutkimusnäyttöä, tietotekniikan avulla aiotaan kehittää kriittistä ajattelua, kokonaisuuksien ymmärtämistä ja yhteisöllisyyttä.

Itse käytän sekä printtikirjaa että sähköistä oppikirjaa ja olen mukana suunnittelemassa yläkoulun sähköistä oppimateriaalia. Silti en ymmärrä, miten iPadit ja tabletit voisivat ratkaista kaikki koulun ongelmat. Vaikkapa yhteisöllisyys syntyy siitä, että ollaan yhdessä. Sen onnistumiseen vaikuttaa ennemminkin ryhmäkoko kuin se, että käytössä on ryhmäyttävä sähköinen sovellus.

On totta, että moni asia on helpompaa ja hauskempaakin käydä läpi tabletein, mutta koulun tärkeintä antia minun mielestäni on vuorovaikutus sekä oppilaan ja opettajan kesken että oppilaitten välillä. Sen kautta opitaan niitä taitoja, joita elämässä kai vieläkin tarvitaan: itseilmaisua, sosiaalisia taitoja, ryhmässä työskentelyä sekä argumentointia ja ristiriitojen selvittämistä. Kanssakäyminen on kaukana siitä oppitunnista, jolla oppilaat istuvat hiljaa ja naputtelevat näyttöä.

Oma ongelmansa on digitalisaatioon liittyvä viihteellistyminen. Usein digisovellukset tarjoavat pelillisyyttä ja hauskaa pintaoppimista ilman sen suurempaa pedagogista sisältöä.

Koulutyön painopiste ei saa olla mukavassa puuhastelussa, vaan pitkäjänteisyyden harjoittelussa. Olisi tärkeää oppia, että kaikki ei ole aina kivaa, vaan joskus pitää nähdä vaivaa eikä joka asia hoidu muutamalla klikkauksella.

Digisovellukset leikkaavat helposti pois kaiken sen, mikä tuntuu työläältä. Sen huomaa jo kotitehtävien tekemisessä: havaintojeni mukaan digikirjaa käyttävien oppilaitteni vastaukset ovat paljon lyhempiä kuin vihkoon tehdyt. Kynällä kirjoittaminen näyttää ohjaavan pidempään tuotokseen kuin kosketusnäyttö. "Emmä sitten jaksanut naputella", toteaa usea seiskaluokkalaiseni.

Haasteita tuovat myös oppilaiden heikot atk-taidot. Hokeman mukaan oppilaat ovat diginatiiveja ja opettajat tippuneet kelkasta, mutta se ei ainakaan meidän koulussamme ole totta. Turhan moni oppilas ei taida tietokoneen peruskäyttöä, vaikka osaisikin sujuvasti lisätä kuvan Instagramiin tai kysyä läksyjä Whatsappilla.

Ehkä digi-innokkaiden päättäjien kannattaisi pohtia ensin tavoitteet ja sitten vasta keinot. Mitä kaikkea tahdotaan koneilla saavutettavan ja mikä on se perustaso, jolla työelämässä pärjää? Pelkällä pelaamisella ja Twitterin käytöllä kun ei taida maailmassa vielä selvitä.

Tommi Kinnunen

Kirjoittaja on äidinkielen ja kirjallisuuden lehtori, kirjailija

# data[].attributes.attachment_link.description
Tuoreen opetusministerin Sanni Grahn-Laasosen mukaan suomalaisten osaaminen on käännettävä nousuun, sillä oppimistulokset ovat notkahtaneet (HS 2.6.). Hallitus on tarttunut joutuisasti toimeen ja päättänyt tukea osaamista leikkaamalla opetuksesta 600 miljoonaa euroa. Jopa perusopetukseen ryhmäkokojen pienentämiseen jaettu 30 miljoonan valtionavustus on niistetty pois.