# data[].attributes.headline
Паніна Мар'яна

# data[].attributes.subject
Паніна Мар'яна

# data[].attributes.body
Лицар, рицар — середньовічний шляхетський титул в Європі. Лицарство виникло у франків у зв'язку з переходом у VIII ст. від народного пішого війська до кінного війська васалів. Піддавшись впливу церкви та поезії, воно виробило моральний та естетичний ідеал воїна, а в епоху Хрестових походів, під впливом виниклих тоді духовно-лицарських орденів, замкнувся у спадкову аристократію, що усвідомлювало себе міжнародним військовим орденом.

# data[].attributes.headline
Арсения Малого

# data[].attributes.subject
Арсения Малого

# data[].attributes.body
На подібних відносинах у Європі вишикувалася складна феодальна система. І до XI-XII ст. важко-озброєні вершники перетворилися в касту лицарів. Доступ у цей привілейований стан ставав усе більш важким, заснованим уже на родовитості, що підтверджувалася грамотами і гербами. Ще б: кому хочеться тіснитися і допускати до жирного шматка сторонніх. А шматок був жирним, і чим далі, тим більше.

За клятву вірності сеньйору лицар одержував землю з працюючими на нього селянами, право суду над ними, право збору і присвоєння податків, право полювання, право першої ночі і т. д. Він міг їздити до дворів владик, розважатися цілими днями, пропивати, програвати в містах гроші, зібрані з мужиків. Обов'язки його зводилися до того, щоб під час воєнних дій служити на своїх харчах сеньйору біля місяця в році, а звичайно і того менше. За "понаднормову" службу йшла велика платня. Військовий видобуток - трофеї, викуп за полонених, самі полонені - теж діставалася лицарю. Можна було в позаслужбовий час і попрацювати "ліворуч" - найнятися до стороннього сеньйора чи до міського магістрату.

Поступово лицарі стали усе більше і більше манкірувати своїми обов'язками. Іноді за умовами ленного договору лицар повинний був служити ту кількість часу, на яку в нього вистачить продовольства. І от такий хоробрий чоловік був з окостом, додавав усі зусилля, щоб з'їсти його за три дні, і їхав у свій замок.

Порівнювати їх з кимсь дуже важко, тому що вони в Європі були у військовому відношенні надані самим собі. Зрозуміло, у боях брала участь і піхота - кожен лицар приводив із собою слуг, озброєних списами і сокирами, та й великі власники наймали великі загони лучників і арбалетчиків. Але до XIV ст. результат бою завжди визначали деякі господи-лицарі, численні ж слуги-піхотинці були для панів хоч і необхідною, але лише підмогою. Лицарі їх у розрахунок узагалі не приймали. Та й що могла зробити юрба ненавчених селян проти закованого в збрую професійного бійця на могутньому кГоря нетерпінням битися з гідним супротивником, тобто лицарем же, вони топтали конями, своїх же піших воїнів, що заважали їм. З такою же байдужістю лицарі відносилися і до вершників без зброї, лише з мечами і легкими списами. В одній з битв, коли на групу лицарів налетів загін легких вершників, вони навіть не зрушилися з місця, а просто перекололи своїми довгими списами коней супротивника і тільки тоді поскакали на гідного ворога - лицарів.

От отут-то і відбувався дійсний бій: два закованих у залізо вершника, закритих щитами, виставивши вперед довгі списи, збивалися з нальоту, і від страшного таранного удару, посиленого вагою зброї і вагою коня в сполученні зі швидкістю руху, ворог із тріснутим щитом і розпоротою кольчугою чи просто приголомшений, вилітав із сідла. Якщо ж збруя витримувала, а списи ламалися, починалося рубання на мечах. Це було аж ніяк не витончене фехтування: удари були рідкими, але страшними. Про їхню силу говорять останки воїнів, що загинули в боях середньовіччя, - розрубані черепи, перерубані гомілкові кісти. От заради такого бою і жили лицарі. У такий бій вони кидалися забувши про обережність, про елементарний лад, порушуючи накази командуючих. Хоча які там накази - лицарям лише пропонували тримати лад, їх просили.

# data[].attributes.headline
Влад Михайличенко

# data[].attributes.subject
Влад Михайличенко

# data[].attributes.body
Назва "Лицар" походить від нім. Ritter, що означало вершник. Лицарство виникло у Vlll ст. від пішої армії до кінного війська васатів. Лицар мали свій кодекс: Захист слабких, 2. Вірність, 3 Релігійний захист,4. Захист сеньйора. 5. Поклоніння.
В той час лицарі були росту 160см. Рідко брилися та милися. Вони були сильні чоловіки бо вони носили тяжкі доспехи та зброю. Лицарі були вірні своїй державі і своїм дамам. Билися до смерті.
Лицарі були сміливі, благородні, сильні. Вони були командні, вірні своїй державі. Лицарі йшли на бій з честю, сміливістю та силою, щоб перемогти ворога. Якщо, команда(армія) буде берегти тільки себе ,то їх швидко вб'ють, бо вони не допомагали друг другу.

# data[].attributes.body
Цікаві факти про лицаря
1.Лицарство виникло в 8 столітті, в зв'язку з переходом від пішої армії до кінного війська васалів.
2. Важкі і дорогі обладунки перестали бути актуальними одразу після появи воглепальної зброї.
3. Вирушаючи в бій, лицар брав з собою 3-х коней і 1-3 зброєносців.
4. Обладунки у лицарів з'явилися лише в 14 столітті.
5. Сьогодні лицарство вважається престижним званням.

# data[].attributes.headline
Рожкова Мария

# data[].attributes.subject
Рожкова Мария

# data[].attributes.body
Лицар — це середньовічний шляхетський титул в Європі. Кінні лицарі були свого роду аристократами на полі бою, військової кастою.
Цікаві факти
Слово "лицар" походить від нім. Ritter, що спочатку означало "вершник". Лицарство як стан виникло у франків у зв'язку з переходом в VIII столітті від народного пішого війська до кінного війська васалів. Спочатку лицарем міг стати будь-який фермер, який має коня і амуніцію, і тільки через кілька століть лицарство стало передаватися як титул у спадок. Де жили лицарі? Звичайно ж, в красивих і неприступних замках! Неприступними ці споруди, може, й були, а ось про їхню красу говорити не доводиться. Середній лицарський замок чимось скидався на звалище, хлів і житло неандертальця. За внутрішніми дворами фортець по-хазяйськи розгулювали свині та інша домашня живність, кругом були розкидані сміття і нечистоти. Висвітлювали кімнати скіпами, а не красивими факелами, розвішаними на стінах в голлівудських фільмах.

# data[].attributes.headline
Алебарда — гібрид списа та сокири;
Альшпіс — короткий спис 1,6-1,8 м з дископодібним обмежником. Уживався у XV—XVI ст.;
Бойовий рогач — спис з двома вістрями;
Гаста — давньоримський спис;
Годентаг — середньовічна зброя: гібрид важкого дрючка зі списом;
Еспонтон — спис з фігурним наконечником
Дорі — давньогрецький піхотний спис
Дротик — легкий метальний спис
Копия — середньовічний кавалерійський спис;
Ксистон — давньогрецький спис, уживаний у кінноті;
Ланцея — спис давньоримської кінноти;
Облоговий ніж — короткий спис, ніж на руків'ї;
Піка — довгий піхотний спис;
Пілум — давньоримський метальний спис;
Протазан — спис з фігурним наконечником;
Рогатина — довгий спис з довгим, широким наконечником;
Рунка (бойові вила) — спис з двома додатковими бічними наконечниками, меншими, ніж центральний;
Сариса — давньомакедонський спис до 7 м у довжину;
Спетум — спис з довгим наконечником та двома серпоподібними виступами біля його основи;
Сулиця — легкий метальний спис;
Тризубець — спис з трьома наконечниками;
Фошар — спис XI—XIV ст. з широким наконечником, який нагадував гвізарму або бойовий багор.
Тунч Хелiн

# data[].attributes.subject
Алебарда — гібрид списа та сокири;
Альшпіс — короткий спис 1,6-1,8 м з дископодібним обмежником. Уживався у XV—XVI ст.;
Бойовий рогач — спис з двома вістрями;
Гаста — давньоримський спис;
Годентаг — середньовічна зброя: гібрид важкого дрючка зі списом;
Еспонтон — спис з фігурним наконечником
Дорі — давньогрецький піхотний спис
Дротик — легкий метальний спис
Копия — середньовічний кавалерійський спис;
Ксистон — давньогрецький спис, уживаний у кінноті;
Ланцея — спис давньоримської кінноти;
Облоговий ніж — короткий спис, ніж на руків'ї;
Піка — довгий піхотний спис;
Пілум — давньоримський метальний спис;
Протазан — спис з фігурним наконечником;
Рогатина — довгий спис з довгим, широким наконечником;
Рунка (бойові вила) — спис з двома додатковими бічними наконечниками, меншими, ніж центральний;
Сариса — давньомакедонський спис до 7 м у довжину;
Спетум — спис з довгим наконечником та двома серпоподібними виступами біля його основи;
Сулиця — легкий метальний спис;
Тризубець — спис з трьома наконечниками;
Фошар — спис XI—XIV ст. з широким наконечником, який нагадував гвізарму або бойовий багор.
Тунч Хелiн

# data[].attributes.headline
Черняк Єлизавета 

# data[].attributes.subject
Черняк Єлизавета 

# data[].attributes.body
Увільний від війни час улюбленою розвагою рицарів було полювання із соколом і рицарські поєдинки - турніри. На турніри, які перетворювалися на яскраві видовища, збирався натовп. Переможцем ставав той, хто за допомогою затупленого списа вибивав свого противника із сідла. Відбувалося це, як правило, без будь-яких тілесних ушкоджень, але іноді траплялися нещасні випадки. Турніри давали успішним рицарям чималий матеріальний зиск. Вони отримували за переможеного викуп, а також його коня, зброю і обладунок.

# data[].attributes.headline
Денисюк Ярослав

# data[].attributes.subject
Денисюк Ярослав

# data[].attributes.body
Ры́царь — средневековый почётный дворянский титул в Европе. Рыцарство как военное и землевладельческое сословие возникло у франков в связи с переходом в VIII веке от народного пешего войска к конному войску вассалов.

# data[].attributes.headline
Камінська Марія 

# data[].attributes.subject
Камінська Марія 

# data[].attributes.body
Лицар, рейтер, шевальє і т. д. на всіх мовах значить вершник. Але не просто вершник, а вершник у шоломі, панцирі, із щитом, списом і мечем. Усе це спорядження було дуже дорогим: ще наприкінці Х ст., коли розрахунок вівся не на гроші, а на худобу, комплект озброєння, тоді ще не настільки рясного і складного, разом з конем коштував 45 корів чи 15 кобилиць. А це величина череди чи табуна цілого села.
Ну а як лицарі воювали?
По-різному. Порівнювати їх з кимсь дуже важко, тому що вони в Європі були у військовому відношенні надані самим собі. Зрозуміло, у боях брала участь і піхота - кожен лицар приводив із собою слуг, озброєних списами і сокирами, та й великі власники наймали великі загони лучників і арбалетчиків. Але до XIV ст. результат бою завжди визначали деякі господи-лицарі, численні ж слуги-піхотинці були для панів хоч і необхідною, але лише підмогою. Лицарі їх у розрахунок узагалі не приймали.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Нажмите здесь, если переадресация не будет выполнена в течение нескольких секунд.

Картинки
Лицар на коні - Стокове фото © shcheglov #1961754

ua.depositphotos.com

Изображения могут быть защищены авторским правом.

# data[].attributes.attachment_link.description
Нажмите здесь, если переадресация не будет выполнена в течение нескольких секунд. Картинки Лицар на коні - Стокове фото © shcheglov #1961754 ua.depositphotos.com Изображения могут быть защищены авторским правом.

# data[].attributes.headline
Гуменков Георгій

# data[].attributes.subject
Гуменков Георгій

# data[].attributes.body
Лицар — це середньовічний шляхетський титул в Європі. Кінні лицарі були свого роду аристократами на полі бою, військової кастою. Лицарство виникло у франків у зв’язку з переходом у VIII ст. від народного пішого війська до кінного війська васалів Весь їхній життєвий уклад був безпосередньо пов’язаний з війною, походами і битвами. Саме лицарі вважалися героями часу, а лицарство було дуже престижним.

# data[].attributes.headline
Літвінова Віталіна 

# data[].attributes.subject
Літвінова Віталіна 

# data[].attributes.body
Одяг лицаря
Одяг лицаря в бою для цього часу - як правило, довгий шкіряний обладунок до коліна з металевими вставками і смугами і металевий шолом з відкритим обличчям. Ноги зрідка захищалися шкіряними або укріпленими наголенниками. Не менш часто зустрічався обладунок стьобаний, або просто стеганка (по суті, просто безліч шарів тканини, простьобаних разом), або набитий кінським волосом. Зміцнювалося таке "обмундирування", знову ж таки, металевими смугами. Іноді використовувався обладунок ламеллярний - складений із заходять один за одного металевих пластин. На його виготовлення йшло більше металу, а отже, і дозволити його собі могли лише найбільш заможні лицарі.

# data[].attributes.headline
Сербіна Катерина 

# data[].attributes.subject
Сербіна Катерина 

# data[].attributes.body
Мечі лицарів
1) Існують класичні (одноручні), півтораручні та дворучні мечі. Одноручний меч відомий з раннього середньовіччя. Довжина таких мечів не більше 90 см, середня вага – 1,2 кг. Натомість, 90-115 см. – це півтораручні мечі.

2) Дворучні мечі ніколи не важили понад 8-10 кг, як про це часто говорять. Максимальна вага – (4-5 кг.).

3) Поширеним було і гравірування на зброї. Його наносили на меч, завдяки технології таушування (першими в цьому були араби). Писали патріотичні та релігійні гасла, вказували місце виготовлення меча, а також ставили клеймо майстра (кращими в цьому були майстри німецького міста Золінген).

# data[].attributes.headline
Сатіна КариниЛиц

# data[].attributes.body
Сатіна Карини
Лицарі - це воїни які боролися на війні або в боях. Вони служили Королям може бути і Королевам. І носили важкі обладунки

# data[].attributes.headline
Гарибян Сурен 7-А 

# data[].attributes.body
Гарибян Сурен 7-А

# data[].attributes.headline
Хто такі рицарі?

# data[].attributes.subject
Хто такі рицарі?