# data[].attributes.body
Vi har argumentert for at barns rett til deltakelse og medvirkning må forstås som mer enn individets rett til å velge selv. Rettighetstenkning må sees i et holistisk perspektiv der også ansvar og omsorg for andres rettog betydning av fellesskap og gjensidighet er et viktig anliggende.

# data[].attributes.body
Når barns hverdagsliv institusjonaliseres, tilbringer barn store deler av dagen i en strukturert og organisert setting der de introduseres for rutiner, normer og væremåter, og dette skjer parallelt med at barna i norsk barnehagevirkeligheft gis rett til medvirkning. Dette kan være motsetningsfullt. Når stadig flere barn tilbringer hverdagene i formelle pedagogiske institusjoner, innebærer det at mange grunnleggende omsorgs- og lærings- og erfaringsprosesser som tidligere var forankret i den hjemlige sfæren, blir et offentlig prosjekt.

# data[].attributes.body
I lys av FNs barnekonvensjon handler anerkjennelse om å tilskrive hverandre betydning som individer og se og bekrefte hverandre som meningsbærende subjekter i et forpliktende fellesskap.

# data[].attributes.body
Berit Bae understreker at anerkjennelse handler om å møte den andre som subjekt med rettigheter i forhold til sine egne tanker og følelser. Dypest sett handler anerkjennelse om respekt og menneskeverd, om å se det unike i hvert enkelt menneske. Fra vi er født, er anerkjennelse grunneleggende for menneskelig eksistens, for utvikling av tillit både til oss selv og til andre.

# data[].attributes.body
Åpner vi oss for barnets uttrykk, fokuserer på uttrykket og gir oss tid, oppstår lytterommet. I dette rommet kan barnet få utvidet tilgang til egne følelser (mer selvrefleksjon) og vite mer om hvor følelsen hører hjemme (selvavgrensing).
Forståelse henger nøye sammen med lytting, som igjen henger sammen med innlevelse og empati. Ved å lytte og bruke det en fornemmer, til å forsøke å forestille seg hvordan barnet har det, bygges forståelse. Når det gjelder vår forståelse, må den prøves ut ved hjelp av undring.
Å bli bedre kjent med deg selv mens du hjelper andre, er en pasjonert, meningsfull og oppbyggelig måte å leve på.

# data[].attributes.body
Kjærlighet og omsorg inngår i anerkjennelse og intersubjektivt samspill, og på den måten støtter hjerneforskningen opp om min hypotese om betydningen av anerkjennelse.
Anerkjennelse og ansiktskommunikasjon er selvsagt avgjørende i voksent samspill. Vi vet at voksne kan motta, bearbeide og matche et ansiktsuttrykk innenfor et tidsrom på 30 millisekunder.
Ansiktsuttrykket hennes, ikke pasientens tilstand kunne predikere slike nye selvmordsforsøk med høy signifikans. Med andre ord var psykiaterens ansiktsuttrykk vesentlig for pasientens opplevelse, uten at hverken de eller hun selv var dette bevisst.

# data[].attributes.body
Trygg tilknytning i utgangspunktet er avgjørende for utvikling av selvavgrensing og selvrefleksitivitetr, og at tilknytning i sin tur forsterkes ytterligere i intersubjektivt fellesskap.
Hvis vi vil anerkjenne "Anne", må vi fokusere på henne som subjekt, ta utgangspunkt i hennes opplevelsesverden. Vi må innstille oss på følelsene hennes. Vi må tro at hun har en grunnleggende rett til sin opplevelse. Vi må undre oss. Har vi forstått henne riktig? Sist, men ikke minst, vi må være genuine, ekte i vår opplevelse.

# data[].attributes.body
Likeverdighet betyr ikke at vi er like, men at vi har lik rett til våre følelser og opplevelser, til vår subjektivitet, det vil si til å bli behandlet som et subjekt.
Anerkjennelse rommer omsorg, trygg tilknytning og kjærlighet.

# data[].attributes.body
Indre anerkjennelse betyr at jeg verdsetter deg, ser deg, forsøker å forstå følelsene dine og søker å dele dem.
På alle tre språkene(tysk, fransk, engelsk) er anerkjennelse forbundet med å være kjent med et eller annet, og at du gjenkjenner noe.
Når den andre virkelig ser oss, avdekkes det vi vet, på det mest genuine, enestående og separate vis. Vi blir mer synlige, vel å merke for oss selv.

# data[].attributes.body
Anerkjennelse fremmer positiv vekst og et velfungerende selv. Med et "velfungerende selv-i-relasjon" menes det en person som mestrer selvavgrensing i relasjoner  og har tilgang til indre selvprosesser (selvrefleksjon). Selvavgrensing og selvrefleksjon er to sentrale begrep som har stor nytteverdi i alle relasjoner.
Selvavgrensing dreier seg om evnen til å skille mellom egne og andres tanker, følelser og opplevelser, en evne som står i et gjensidig forhold til graden av selvrefleksjon eller tilgangen til prosesser i eget selv. Med det menes det når jeg avgrenser, får jeg samtidig mulighet til å bli kjent med mine egne mentale prosesser. Klarer jeg å skille mine opplevelser fra dine, kan jeg samtidig åpne for en erkjennelse av hvilke følelser som tilhører meg. Jeg får tilgang til mine indre opplevelser eller blir mer selvreflektert. Da blir det vanskeligere for andre å bestemme over meg eller definere meg.

# data[].attributes.body
Det er ikke instrumentell, det er ingen regler eller instruksjoner som må følges. Denne anerkjennelsen er ikke en ting du kan gi til noen, eller en teknikk du kan anvende. Det er snarere en holdning og en væremåte. Holdningen må være genuin, jeg stiller ikke full av fordommer, jeg har faktisk ingen ferdige konklusjoner eller håndfaste fakta om den andre. Istedet må jeg lure på hvordan den andres indre opplevelsesfylt arter seg.

# data[].attributes.body
Egne følelser og opplevelser er nedfelt i våre relasjoner og vår tilgang til disse opplevelsene i oss selv, bidrar til bedre samspillprosesser.

# data[].attributes.body
Det finnes to betydninger av anerkjennelse. Ytre anerkjennelse handler om at man blir beæret eller beundret for en prestasjon. Men ros og beæring henvender seg til prestasjonen, ikke til den andre som person.
Indre anerkjennelse handler om å se personenes indre verden av opplevelse og verdsette den. Det er snakk om en holdning som inkluderer empati, forståelse og aksept, som da er med på å skape en atmosfære av trygghet og tillit i den interpersonlig forholdet mellom meg og den andre.