# data[].attributes.attachment_caption
Endelig sangtekst til den mere soulede sang 'Elektriske Strømme'

# data[].attributes.attachment_caption
Endelig sangtekst til visen, som synges under selvskade sekvensen. 

# data[].attributes.attachment_caption
Endelige tekst til sangen 'Jeg har gemt mig i væggen'

# data[].attributes.attachment_caption
Endelig tekst til startsangen 'Læg et landkort'

# data[].attributes.attachment_caption
Den endelige slutsang 'Huden hen over heden'

# data[].attributes.attachment_caption
Billede fra forestillingen - Palinka der fyrer den maks af!

# data[].attributes.attachment_caption
Billede fra forestillingen - der hvor det endte. Justine fulgte nøje mine bevægelser og spillede med effektharmonikaen, når Palinka gned sin hud.

# data[].attributes.attachment_caption
Billede fra forestillingen - hvor jeg også arbejdede med det sårbare område omkring halsen, som Palinka stillede til rådighed

# data[].attributes.attachment_caption
Billede fra forestillingen - jeg arbejdede ud fra nogle af de sårbare steder på kroppen som bl.a. indersiden af håndleddet. 

# data[].attributes.attachment_caption
Billede fra forestillingen, anden gang Palinka taler til kameraet 

# data[].attributes.body
Hele den faglige udfordring for mig ift. musik og sang var, at bruge alt det, jeg har lært til solo sang og musik, musikdramatisk projekt og bl.a. også metoder fra Finn Hesselager. Jeg er meget fascineret af den musikdramatiske genre, og nu var det tid til virkelig at fordybe sig i denne.
Jeg øvede mig især i:

- at bruge og finde min støtte
- at bruge hele kroppen i min sang og brede mig godt ud
- at synge fra forskellige steder i kroppen
- at synge fra mine emotioner , i stedet for at have tanke på at det skal lyde godt
- at have god bund og oprigtighed i ordene og virkelig mærke dem, sådan som vi har trænet meget med Finn Hesselager. Og derved også virkelig få dem artikuleret godt, så alle kan høre dem, også selvom volumen er lav. Og måske især så alle kan FORSTÅ dem , altså virkelig lytter til hvad der bliver fortalt, fordi karakteren formidler det præcist og stærkt.

# data[].attributes.attachment_caption
Billede fra forestillingen - jeg følte mig meget heldig, at skolen havde kameraer, der kunne filme så nært, så netop huden stod helt tydelig frem. 

# data[].attributes.attachment_caption
Billede fra forestillingen , lige inden jeg filmer mine fødder helt tæt på. Det er ikke hver dag det sker, men Palinka var bare klar på det. 

# data[].attributes.body
Da jeg fandt ud af, at dette var den tekst der skulle bruges, når jeg sagde noget og henvendte mig til kameraet, måtte jeg i gang med at øve dette mærkelige sprog. Og efterfølgende finde en udvikling i karakteren i den måde, hun sagde det på.

Første gang Palinka taler til kameraet endte med at være ret optimistisk og umiddelbar, hun spørger ud og håber på svar. En forventningens glæde om, hvem der mon svare.
Anden gang er hendes strategi at prøve at forføre, efter hun stadig intet har hørt.
Og tredje gang prøver hun at være så ærlig som overhovedet mulig, og indser hun nok aldrig kommer til at få svar.

# data[].attributes.attachment_caption
Jeg har her besluttet, at publikum skal sidde på gulvet. Det føltes naturligt, at de var en større del af scenografien og universet- at de flød sammen med det. 

# data[].attributes.body
Publikums rolle var generelt noget, jeg funderede meget over og havde mange samtaler med mig selv og andre om. Det var nok også en af de største udfordringer at finde ud af. Jeg havde fra start et stort ønske om at inddrage dem en del, måske interaktivt, men havde svært ved at finde ud af, hvad det kunne være. Og de skulle ikke inddrages bare for at inddrages - det skulle have en betydning. Til slut var der ikke rigtig mere tid at give af, så det endte med, at de ikke skulle inddrages sådan interaktivt, men at de fleste publikummer i hvert fald skulle ned i øjenhøjde på gulvet sammen med mig. Og tæt på. For at rykke lidt ved den her intimitets følelse , både som noget smukt og rart - men også som noget der skubbede lidt til deres grænser og måske endda var ubehageligt. Så jeg vækkede nogle følelser i dem kva deres placering i rummet.

# data[].attributes.attachment_caption
Vi afprøver lamper på gulvet for at se, om det kan danne konturer, så stoffet ligner et stort landskab. Huden som landskab. 

# data[].attributes.attachment_caption
Vi afprøver lys. Det røde lys, synes vi, gjorde rummet mere varmt og kærligt - det skulle tændes, når karakteren forestillede sig der var en, og vi sang sammen.

# data[].attributes.attachment_caption
1. dag scenografien. Stoffet er hængt op, og vi udforsker, hvad det kan. Her var det også noget med at begrænse sig en smule, da mulighederne var uendelige

# data[].attributes.attachment_caption
Andet inspirationsbillede fra Pinterest til scenografi

# data[].attributes.attachment_caption
Første inspirationsbillede fra Pinterest til scenografi

# data[].attributes.attachment_caption
Eksempel på fysiske opgaver, jeg havde lavet selv eller stjålet fra 'A choreographer's handbook'

# data[].attributes.headline
4. lydbid - jeg har nu i mellemtiden læst en bog 'Pigedyr' af Cecilie Lind, hvor de sanser hun bruger inspirerer mig. Jeg kan mærke denne soulsang tekstligt skal bruge alle de sanser, der er, til at forklare hvordan det er at have kontakt til nogen, at være sammen med nogen. Jeg laver et par akkorder helt om. Og ny tekst i versene, men omkvædet holder ved. Dette ender med at blive den endelige sang. Dog i dette lydklip kun med de første par vers. 

# data[].attributes.subject
4. lydbid - jeg har nu i mellemtiden læst en bog 'Pigedyr' af Cecilie Lind, hvor de sanser hun bruger inspirerer mig. Jeg kan mærke denne soulsang tekstligt skal bruge alle de sanser, der er, til at forklare hvordan det er at have kontakt til nogen, at være sammen med nogen. Jeg laver et par akkorder helt om. Og ny tekst i versene, men omkvædet holder ved. Dette ender med at blive den endelige sang. Dog i dette lydklip kun med de første par vers. 

# data[].attributes.headline
3. lydbid - nu har jeg fået mere styr på akkorder og har ud fra vores Brandts tekstbidder fundet på en tekst. Dette sender jeg til Justine for at hun kan øve på harmonikaen og finde på noget som passer til. 

# data[].attributes.subject
3. lydbid - nu har jeg fået mere styr på akkorder og har ud fra vores Brandts tekstbidder fundet på en tekst. Dette sender jeg til Justine for at hun kan øve på harmonikaen og finde på noget som passer til. 

# data[].attributes.headline
2. lydbid - her har jeg præsenteret akkorderne til vers og omkvæd for Justine, og vi prøver at jamme lidt over melodi stadig, men med harmonika. Jeg har på dette tidspunkt stadig ikke rigtig overgangen fra vers til omkvæd på plads. 

# data[].attributes.subject
2. lydbid - her har jeg præsenteret akkorderne til vers og omkvæd for Justine, og vi prøver at jamme lidt over melodi stadig, men med harmonika. Jeg har på dette tidspunkt stadig ikke rigtig overgangen fra vers til omkvæd på plads. 

# data[].attributes.headline
1. lydbid - her sidder jeg ved et klaver og improer ud fra akkorder, jeg har fundet på. Og prøver langsomt at få noget melodi op at køre. 

# data[].attributes.subject
1. lydbid - her sidder jeg ved et klaver og improer ud fra akkorder, jeg har fundet på. Og prøver langsomt at få noget melodi op at køre. 

# data[].attributes.attachment_caption
Billede fra forestillingen under sangen 'Elektriske Strømme'

# data[].attributes.headline
Eksempel på tilblivelsen af en sang - 'Elektriske Strømme'

# data[].attributes.subject
Eksempel på tilblivelsen af en sang - 'Elektriske Strømme'

# data[].attributes.body
Du kan høre lydbidderne lidt sporadisk men i den rækkefølge de ligger her, og så høre hvordan sangen udvikler sig bid for bid.

# data[].attributes.headline
Link til videoer , hvor vi afprøver nogle af alle de mega fede effekter på harmonikaen:

# data[].attributes.subject
Link til videoer , hvor vi afprøver nogle af alle de mega fede effekter på harmonikaen:

# data[].attributes.body
https://drive.google.com/drive/folders/1384ILqNM7EBCd0MAGm9vGjYWezoPXmg0?usp=sharing

# data[].attributes.body
Lille uddrag af vores effekter, som vi udvalgte. Her ses de tidligere i processen, hvor hver effekt repræsenterede en måde, hvorpå huden svarede tilbage på, hvis nu jeg aede den eller klappede på den.
Dette blev senere til bl.a. den del hvor jeg gnider min hud og Justine så svarer igen med effektharmonikaen (ligesom hvis huden svarede igen).

# data[].attributes.body
Her er lidt uddrag af de dagbogsnotater, jeg lavede undervejs - som i kan læse, har der været mange tanker i øst og vest omkring Justines rolle. Det var også virkelig vigtigt for os at definere den, da vi undervejs fandt ud af, at Justine skulle være en klar synlig del af både fortællingen og scenografien. Vi ønskede ikke at gemme hende nede bagved eller bag et tæppe, hvor hun så i ny og næ skulle synge lidt eller lave nogle effekter. Hun skulle indgå i fortællingen og endte jo så med at være en person, som Palinka forestillede sig eller drømte om var der. Tanken om hvis der var en anden, hun havde kontakt med. Og dette blev understreget ved at Justine kun var synlig for Palinka hver gang, der var musik (reallyd på harmonikaen og sang).

# data[].attributes.attachment_caption
Billede fra forestillingen - under sangen "Jeg har gemt mig i væggen"

# data[].attributes.headline
7. Mødet med publikum - hvad tar' jeg med mig

# data[].attributes.subject
7. Mødet med publikum - hvad tar' jeg med mig

# data[].attributes.body
Premieredag:
Det var overvældende at spille foran et publikum. Der var mange mennesker, og fordi der var det, var der nogle ting vi ikke kunne gøre koreografisk  , som vi plejede. Det gjorde mig utilpas. Og der var generelt meget run på den dag, som gjorde, at Justine og jeg ikke kunne nå at se hinanden ordentligt i øjnene, efter vi havde vist vores performance. Det vil jeg til en anden gang huske mig selv på er virkelig vigtigt. For at man lige lander.
Jeg oplevede rummet som utrolig koncentreret og intimt og nært. Og det var voldsomt at have gået så længe med noget selv, og så pludselig er der nogle , der er en del af rummet også med deres energi. Men jeg lærte meget af det. Og jeg kunne i sangene virkelig bruge, at der var publikum, for deres tilstedeværelse spillede meget ind i den her forestilling, Palinka havde om, at der var nogle med deres fysiske nærvær. Og hun brugte dem også til at danse med og flirte med og spejle sig i.

En af de største udfordringer i denne bachelor var faktisk at stå ved, hvem jeg er, og det jeg godt kan lide at arbejde med / det som rører mig. Jeg bliver rørt af eksistenser, som er mere tilbageholdende og måske ikke bare lige stiller sig op forrest og ryster røv , eller som ikke er så tjekkede. Og den her intimitet og nærhed mellem mennesker, eller mangel på samme, synes jeg er super interessant. Derfor arbejdede jeg med hud, men derfor endte jeg også med en karakter, der fx valgte at gemme sig bag det store stykke stof og synge og ikke kun stille sig foran og vise sig frem. Dette kunne jeg mærke, jeg ville vise og undersøge, men var undervejs meget i tvivl, om jeg hellere skulle komme mere ud over rampen og råbe og skrige for at vise, at jeg var en "rigtig" skuespiller. Denne tanke om, at der er noget, som er "rigtigt" og "forkert", er noget, jeg godt kunne tænke mig at blive ved med at udfordre mig selv i - for det synes jeg faktisk er noget bullshit og bare hæmmende for processen.

# data[].attributes.headline
6. Scenografi - nærhed og intimitet og et kamera

# data[].attributes.subject
6. Scenografi - nærhed og intimitet og et kamera

# data[].attributes.body
Jeg arbejdede scenografisk med at skabe et univers, der var stofligt og sanseligt- derfor ville jeg gerne bruge noget stof af en art for, at man som publikum måske fik vækket sine sanser og oplevede en nærhed. En nærhed som karakteren længes efter, og som vi alle sammen har brug for i vores liv for at overleve. Men som også kan virke "for meget".

Samtidig ville jeg også gerne arbejde med at filme min hud - dette var et ønske om at udfordre mig selv og bruge et medie (kameraet), som jeg synes har en fed dobbelthed ind i undersøgelsen - der er på den ene side mulighed for at komme ekstremt tæt på huden og den karakter, der bliver filmet, og på den anden side kan du ikke komme længere væk, kva du ser karakteren igennem et kamera, som for mig også står for noget kunstigt og fjernt . Og måske især på nettet - og netop en følelse af, at jeg var en karakter på nettet, opstod her.

Jeg havde mange problemer med det tekniske , og det gav mange frustrationer, men et afgørende øjeblik i processen var, da jeg så min egen hud filmet helt tæt på på det store stykke faldskærmsstof i mit lokale. Hold da kæft tænkte jeg. Det er godt nok intimt og grænseoverskridende for Helene som privatperson, men så meget noget den her karakter ville gøre for desperat at få folk til at se hende og få kontakt. Jeg tænkte meget på at begrænse mig ift. kameraet, da der er så mange muligheder. Men jeg ville gerne gøre det til et dogme, at det skulle være live, for at få en ægthed og den her grænseoverskridende følelse ind i det, og så ville jeg vælge et par få steder på min krop, jeg koncentrerede mig om (ansigtet, fødderne og halsen).

# data[].attributes.headline
5. Mit navn er Palinka - "jeg er en interessant og uinteresseret kvinde"

# data[].attributes.subject
5. Mit navn er Palinka - "jeg er en interessant og uinteresseret kvinde"

# data[].attributes.body
En af de centrale øjeblikke i processen var, da jeg snakkede med min anden konsulent Poul Helmer om, hvilke emotioner der kom frem ud fra mine fysiske undersøgelser af hud. Dette sporede mig i en retning, hvor ensomhed og længsel stod tydeligt frem. Jeg opdagede, at jeg brugte hud som et værktøj til at skabe noget materiale, og at det er det, jeg tager udgangspunkt i , men at det ikke er / handler om hud.

Det her med at spare med andre og have nogle gode samtaler om projektet er virkelig guld værd - på dette tidspunkt vidste Poul ikke særlig meget om projektet, selvom jeg var ret langt , og det fungerede super godt, at han kom udefra og bare sagde, hvad han umiddelbart så. Så det er noget, jeg vil huske til en anden gang - at spørge. Både folk som er en del af processen, men især også folk som ikke nødvendigvis er.

Ud fra snakken med Poul kunne jeg mærke, at jeg ønskede at konkretisere, hvem den her karakter var. Og her kom kameraet til at spille en stor rolle, da jeg følte, jeg var en karakter, der prøvede at række ud via nettet. Da kom jeg i tanke om den her mail, som min kærestes bror engang modtog. Den var fra en såkaldt Palinka, en spam mail.

HVAD NU HVIS PALINKA VAR EN RIGTIG KARAKTER, SOM BARE ØNSKEDE AT HAVE LIDT KONTAKT ?

# data[].attributes.attachment_caption
Billede fra en improvisations video fra øvelokalet. 

# data[].attributes.headline
4. Måder at arbejde på - Justine & Helene

# data[].attributes.subject
4. Måder at arbejde på - Justine & Helene

# data[].attributes.body
Vi improviserede utrolig meget sammen, allerede fra dag et. Fysiske improvisationer på gulv, jeg undersøgte hudens mange muligheder, og hvad jeg kunne med min hud ud fra nogle konkrete opgaver - jeg var inspireret af Poul Helmers tilgang til det fysiske arbejde og bogen 'A choreographer's handbook' (Jonathan Burrows). Vi havde mange musikalske improer hvor vi sang eller jeg bevægede mig og Justine sang / spillede.
Og så havde vi også mange refleksioner sammen over, hvor vi nu var, og hvad vi nu hver især så, at vi arbejdede med. Så processen sammen var meget organisk. Vi filmede og optog undervejs.
Den største udfordring for mig var at skulle have så mange hatte på, og især også at skulle facilitere et arbejdsrum for Justine og jeg, hvor jeg forberedte nogle kreative opgaver samt hvad vi skulle arbejde med. Nogle gange var jeg helt blank, fordi jeg havde for meget om ørene, og her var det også godt jeg havde både Justine og min ene konsulent Agnes.

# data[].attributes.attachment_caption
En del af vores første musiksetup , da vi undersøgte alle effekterne.

# data[].attributes.headline
3. Hvad faen skal og kan en harmonika egentlig? - Harmonikaen har en lyd af levet liv

# data[].attributes.subject
3. Hvad faen skal og kan en harmonika egentlig? - Harmonikaen har en lyd af levet liv

# data[].attributes.body
Justine og jeg fandt ud af hurtigt, at vi virkelig godt kunne tænke os at lave et helt univers , man kom ind i som publikum. Det er noget at det, jeg personligt synes, er teatrets magi.
Vi kunne derfor godt tænke os at arbejde med effekter på harmonikaen og loopmaskine og gik i gang med at afprøve alle tænkelige effekter og vælge dem ud, som vi synes var fede og stemningsskabende. Derfra lavede vi en form for vokabularium over effekter, der kunne tale ind i og bruges i vores projekt, så vi havde et fælles sprog. Til at starte med , da jeg ikke vidste helt om der skulle indgå tekst i mit stykke eller ej, arbejdede vi også med ideen om at udvikle et helt sprog kun ud fra harmonikaens reallyde og effektlyde.

Vi fandt frem til at vi skulle bruge både harmonikaens reallyd og harmonikaen med effekt, men vi havde mange tanker og snakke om, hvornår harmonikaen skulle bruges til det ene (irl lyd) og det andet (effektlyde, som skabte et mere bredt udefinerbart rum). Hele den her udvikling og opdagelse af hvad Justines instrument kunne, var helt vildt fed.

Til slut fandt vi ud af, at vi skulle bruge harmonikaens intime reallyde til alle sange med tekst, hvor karakteren netop drømmer sig væk til det her intime rum (hvilket også er det som musik kan skabe mellem mennesker, så det havde på en måde en dobbelt betydning.) Og så skulle effekterne bruges til at skabe det her andet , mere store og udefinerbare rum. Det blev senere til, at Justine og jeg udviklede et loop , som Justine spillede og byggede op med effekter hver gang karakteren talte ind i kameraet. På en måde blev effektlydene på harmonikaen lyden af hvis en computer havde en sjæl, og vi var i en verden på nettet.

# data[].attributes.attachment_caption
Udsnit af skema over hudens dele og ting relateret til dette. 

# data[].attributes.body
Midtvejs i processen begyndte jeg sammen med en af mine konsulenter at udforme dette skema , som bestod af fire forskellige brikker som kan ses på billedet. Det var en måde at prøve at strukturere henholdsvis de kropsdele, de minder/emotioner, de kropsimproer/scenebilleder og sange jeg havde på, så jeg derved kunne flytte rundt med dem på kryds og tværs og begynde at sætte ting sammen.
Dette værktøj var en måde at komme lidt videre og skærpe tingene mere end bare at finde på i en lind strøm. For det var noget af det Justine og jeg var bedst til - at finde på i samspil med hinanden. Men at samle tingene, der skulle jeg ofte have lidt hjælp af min konsulent Agnes. Det er noget, jeg vil huske til en anden gang. Det er vigtigt for mig at kunne spare med en instruktør, gerne gennem hele processen, men i hvert fald i midten og til slut i processen.
Dette skema endte dog ikke med at blive brugt, men var et led i processen.

# data[].attributes.attachment_caption
Noter fra Brandts . Senere blev fornemmelsen af det med de florlette skørter mod benene brugt i sangen 'Elektriske Strømme'. 

# data[].attributes.attachment_caption
Første tekster fra Brandts - nogle af de første spæde tegn på  det som senere skulle blive til en fortælling om bl.a. ensomhed og længsel.

# data[].attributes.attachment_caption
Første umiddelbare tekst , som senere blev til den lille sang "Læg et landkort", som mig og Justine lægger ud med at synge. 

# data[].attributes.attachment_caption
Et eksempel på en af mine første noter, hvor jeg brainer over, hvad jeg skal lave til mit bachelor projekt. 

# data[].attributes.attachment_caption
Inpirationsbillede fra Brandts - her en grønlandsk-dansk kunstner Pia Arke, som især inspirerede mig med sine billeder af landskab og menneske. 

# data[].attributes.body
Jeg kunne godt tænke mig at arbejde meget umiddelbart i min proces . Jeg opdagede, at jeg selv skulle skrive mine egne sangtekster, og det var en af mine centrale øjeblikke i processen, da jeg også havde leget med tanken om at bruge digte. Men jeg ville gerne udfordre mig selv og savnede at skrive egne tekster. Til gengæld ville jeg her prøve bevidst at have en mere umiddelbar og ikke så kritisk tilgang til processen omkring sangteksterne, da det ofte kan gøre, at der så slet ikke kommer noget ned på papir.
Jeg tog derfor en tur på kunstmuseum Brandts med en notesbog og kiggede på billeder. Jeg skrev alle mine umiddelbare indtryk og ord ned. Dette blev senere til et fælles docs dokument sammen med Justine, hvor vi brainede videre på teksterne både hver for sig og kollektivt.

# data[].attributes.body
Den her dobbelthed med landskabet og hesten som flyder sammen inspirerede mig meget. Huden som et stort landskab.

# data[].attributes.attachment_caption
Billedet som inspirerede til at kortlægge huden

# data[].attributes.body
Min allerførste projektbeskrivelse lød:
"Jeg vil undersøge hud og menneskets relation til egen og andres hud. Jeg vil lave en musikdramatisk performance "

Jeg ville gerne prøve at se, hvad der kom ud af at undersøge et så vigtigt organ, som vi render rundt med, men ikke rigtig tager stilling til i hverdagen. Der var mange veje at gå, og jeg vidste slet ikke til at starte med , hvor jeg ville ende.

Dette udviklede sig senere til, at jeg var en karakter som havde et projekt om at prøve at kortlægge sin egen hud, at "mappe" den ud fra minder og følelser relateret til dette.

Dette udviklede sig så videre til, at jeg var en karakter, som var ensom og længtes efter hudkontakt, eller i det hele taget bare kontakt med et andet menneske.