# data[].attributes.body
Nomenen objectes, animals, idees, persones, realitats o qualitats. Hi ha nombroses classificacions:
- Individuals (finestra, taula, cadira) i col·lectius (alumnat, grup).
- Abstractes (il·lusió, alegria) i concrets (llibre, animal).
- Comuns (aula, casa) o propis (Girona, Anna).
- Comptables (nens) o incomptables (aire; núvols).

# data[].attributes.body
Acompanyen un nom i ajuden a definir-lo o identificar-lo.
- Article: la casa.
- Demostratiu: aquella casa, aquesta casa.
- Possessiu: la meva casa, la seva casa, la nostra casa.
- Numeral: una casa, dues cases.
- Interrogatiu/exclamatiu: Quina casa? Quina casa!
- Indefinit: alguna casa.

# data[].attributes.body
Defineixen o expressen qualitats de la paraula que acompanyen. Tres graus:
- Positiu: alt.
- Comparatiu: més alt que, tan alt com, menys alt que.
- Superlatiu: altíssim.

# data[].attributes.body
Són paraules que s'utilitzen per substituir un element de l'oració.
- Personal: La Maria i la Carla són amigues → Elles són amigues.
- Demostratiu: Caminar per allà és perillós → Això és perillós.
- Possessiu: Vull menjar olives → Vull menjar alguna cosa.
- Numeral: Canto cançons → En canto dues.
- Indefinit: Té moltes coses per donar-te → Té alguna cosa per donar-te.
- Interrogatiu/exclamatiu: Vull cireres. Quantes en vols?

# data[].attributes.body
Expressen una acció, procés o estat. Varien en persona, nombre, temps, aspecte i mode.
- Persona: primera (canto, cantem), segona (cantes, canteu), tercera (canta, canten).
- Nombre: singular (canto, cantes, canta), plural (cantem, canteu, canten).
- Temps: present, pretèrit o passat, futur.
- Aspecte: perfectiu (l’acció ha acabat; he cantat), imperfectiu (l’acció no ha acabat; canto, cantava).
- Mode: indicatiu (canto), subjuntiu (que jo canti), imperatiu (Canteu!).

# data[].attributes.body
Paraules invariables que indiquen circumstàncies.
- Temps: demà, després, ahir, abans
- Mode: bé, així, ràpidament, justament
- Lloc: allí, a prop, enrere, avall, allà
- Quantitat: molt, poc, força, molt
- Negació: no, tampoc, mai.
- Afirmació: sí, també.

Etc.

# data[].attributes.body
Les preposicions són paraules invariables que es fan servir com a nexe entre diferents elements d’una oració. És a dir, són paraules que no varien ni en gènere ni en nombre i que relacionen una paraula amb el seu complement. Aquests complements van introduïts per una preposició i formen un sintagma preposicional.

Les preposicions en català:

a, amb, de, en, per, per a, abans, arran, arreu, contra, dalt, damunt, darrere, davall, davant, deçà, dellà, després, devers, dins, dintre, durant, enfront, enmig, entorn, entre, entremig, envers, excepte, fora, llevat, lluny, malgrat, menys, mitjançant, prop, rere, segons, sense, sobre, sota, tret, vers, vora, cap a, com a, des de, fins a

# data[].attributes.body
– Les conjuncions són nexes que connecten oracions

Va entrar i va saludar a tothom.

– De vegades, enllacen paraules o sintagmes de la mateixa categoria

Són monedes d’or i argent

– Quan la conjunció que apareix juntament amb un adverbi o una preposició, es forma una locució conjuntiva.

a fi que, abans que, com que, d’ençà que, des que, després que, encara que, fins que, ja que, llevat que, malgrat que, mentre que, només que, per tal que, segons que, sense que, sols que, vist que.

– El resultat d’unir dues oracions és una oració composta.
– Aquestes oracions compostes poden ser de dues menes: coordinades (les dues oracions tenen la mateixa categoria) i subordinades (hi ha una oració principal i una de subordinada).

# data[].attributes.body
Les interjeccions són paraules o locucions invariables, característiques de la llengua oral i del registre col·loquial, que expressen l’actitud i els sentiments del parlant o bé ajuden a establir la comunicació entre el parlant i l’oient.

Les interjeccions poden ser pròpies o impròpies:

Les interjeccions pròpies són formes simples, de significat poc precís, que només poden actuar com a interjeccions (ai, ui, oh, apa, ecs…).

Les interjeccions impròpies són noms, verbs, adverbis o locucions que s’utilitzen com a interjeccions (alerta, bon dia, som-hi, endavant, Déu n’hi do…).