# data[].attributes.body
Viikingite tekkimine ei olnud juhuslik sündmus, vaid mitme teguri kompleksne tulemus. Kliima tingimused, rahvastiku surve, majanduslikud võimalused ja kultuurilised väärtused ühendasid Skandinaavia elanikkonda tegevuseks, mis viis viikingite kuulsaks sõjaliseks ja kaubanduslikuks tegevuseks. Nende mitmetahuline areng on võimaldanud viikingitel kujuneda üheks ajaloo mõjukamaks ja legendaarsemaks rahvuseks, mille mõju ulatub tänapäeva kultuurini ja identiteeti.

# data[].attributes.body
Vana-Vene riigi tekkimist seostatakse idas tegutsenud varjaagide ehk viikingitega. Legendis öeldakse, et 862. aastal panid riigile aluse teiselt poolt merd kohalekutsutud 3 venda. Isegi arheoloogilised leiud kinnitavad 9.-10. sajand mängisid skandinaavlased Vana-Vene riigis olulist rolli.

# data[].attributes.body
Keiser Constantinus Suur sai 324. aastal Rooma keisririigi ainuvalitsejaks. Constatinius Suur toetas ristiusku ning tõi keisririigi pealinna Roomast üle Byzantioni, mille uueks nimeks sai Konstantinoopol.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Constantinus I Suur ( ladina keeles Constantinus I Maximus; Imperator Caesar Divi Constantii Flavius Valerius Constantinus Augustus); sünninimi Gaius Flavius Valerius Constantinus; 27. veebruar 272 Naissus - 22. mai 337 Ankyronis) oli Vana-Rooma keiser 25. juulist 306 kuni surmani. Tema valitsemisajal lõpetati Rooma keisririigis kristlaste tagakiusamine ning hakati kristlust soosima. Katoliku, õigeusu, luteri ja armeenia kirik tähistavad 22. maid tema mälestuspäevana. H. G. Wells võrdles teda tema maailmaajaloo rolli poolest Aleksander Suure ja Julius Caesariga.

Lapsepõlv ja noorus

Ta sündis Naissuses (tänapäeva Niš, Serbia). Tema sünniaeg ei ole kindel, kuid mitmed ajaloolased nõustuvad sellega, et tema sünnikuupäev on 27. veebruar 272. Sündis Constantius I Chloruse (Vana-Rooma keiser, 305-306) vanima pojana. Constantius oli pärit Illyricumist ning teenis keiser (270-275) Aurelianuse ihukaitsjana ( protector). Teenis 288. aastast keiser (286-305) Maximianuse pretoriaani prefektina. Tema ema oli Bitüüniast pärit Helena, keda kristlik kroonik Hieronymus nimetas Constantiuse armukeseks. On arvatud, et ta ei saanud olla kõrgest soost.

Constantinuse perekonna liikmete usulised veendumused ei ole päris selged. Tema ema Helena pöördus Eusebiose andmetel poja eeskujul kristlusse. Robin Lane Foxi andmetel oli tema isa "kõrgeima jumala" austaja, kes suri paganana, kuid keda on peetud ka päikesejumal Sol Invictuse pooldajaks. Constantius lasi oma impeeriumi müntidel kujutada teiste jumaluste kõrval ka päikesejumalat. 293. aastal saadeti Constantinus Nikomeediasse (tänapäeva Ízmit, Türgi) keiser Diocletianuse õukonda, kus ta pidi olema pantvang, et kindlustada tetrarhia süsteemis jõudude tasakaalu. Teisisõnu pidi see ära hoidma Constantiuse plaanid Diocletianuse vastu sõda alustada.

293-305 osales Constantinus koos teiste õukonna liikmetega sõjakäikudel kuni impeeriumi idapiirideni. Saavutas tribuuni auastme ning võis 297/298 osaleda abikeiser Galeriusega sõjakäigul Pärsia pealinna Ktesiphoni. Õukonnas puutus ta kokku haritlastega, kes olid kristluse vastased. Constantinuse usuliste tõekspidamiste kohta on teada, et ta oli alguses Heraklese kultuse pooldaja, kuid 306. aastal sai temast Sol Invictuse pooldaja. Samas tegutsesid tema lähikonnas kristlastest nõuandjad, kelle kaudu võis ta kristluse kohta rohkem teada saada. Jäi Nikomeediasse endisse Dicoletianuse õukonda ka pärast seda, kui Diocletianus 1. mail 305 troonist loobus ning tema järglaseks sai Galerius, kellele oli Constantinus ebamugav konkurent.

Pärast Galeriuse korraldatud tapmiskatset põgenes Constantinus veel samal aastal isa juurde Britannia saarele. Teistel andmetel kohtus ta oma isaga Bononias (tänapäeva Boulogne), kust reisiti edasi Britanniasse. Constantius I Chlorus suri Eburacumis (tänapäeva York) 25. juulil 306. Samal päeval kuulutasid Constantiuse vanemohvitserid Constantinuse kaasvalitsejaks ( Augustus). Kõrgemate ohvitseride seast uue keisri valimine oli tavapärane praktika, kuid teised tetrarhia liikmed pidasid Constantinust usurpaatoriks. Galerius oli sunnitud võimuvahetust tunnistama, kuid tema arvates pidi ta kandma abikeisri ( Caesar) tiitlit ning kaasvalitsejaks pidi saama Severus.

Pärast võimuletulekut lasi Constantinus tagastada kristlastele neilt tagakiusamiste ajal konfiskeeritud vara. 28. oktoobril 306 lasi Constantius I Chloruse endise kaaskeisri Maximianuse poeg Maxentius end Rooma lähedal seal paiknenud kaardiväelastel keisriks kuulutada ning veenis oma isa, kelle Diocletianus oli sundinud troonist loobuma, uuesti võimule tulema. Constantinus, kes kontrollis suuremat osa impeeriumi lääneosast ( Britannia ja Gallia), võitles 307. aastal edukalt Reini ääres frankidega, vangistas nende juhid Asarici ja Merogaisuse, näitas neid oma triumfirongkäigul ning söötis nad pärast Belgica I Augusta provintsis Augusta Trevorumi (tänapäeva Trier) areenil tiigritele. 308. aastal sõdis frangi päritolu bructeri hõimuga.

Pealinnana kasutas ta Augusta Treverorumit, kuhu lasi rajada mitmeid ehitisi, mis pidid sarnanema võimalikult palju Rooma omadega. Pealinna valik oli teadlik, sest impeeriumi lääneosa valitsev keiser pidi suutma germaanlaste sissetungidele kiirelt reageerida. Lasi ehitada üle Reini jõe alalise silla, mis ühendas Colonia Agripinat ( Köln) teisel pool jõge asuva Divitia ( Deutz) kindlusega, mis oli sillapea, mille garnisoni suuruseks oli hinnanguliselt 900 meest. Lasi Trieri rajada praeguse toomkiriku, mis on Saksamaa vanim piiskopkonna asukoht.

Esimesed kümme valitsemisaastat veetis ta peamiselt Trieris, mida ta külastas viimast korda 328. aastal. 307. aastal külastas teda Maximianus, kellega ta moodustas liidu, mille tõttu lahutas oma abielu Minervinast ning abiellus samal aastal Maximianuse tütre Faustaga. Selle tulemusena võis Constantinus oma äia loal kasutada Augustuse tiitlit. 11. novembril 308 toimus võimu pärimise küsimuste lahendamiseks Carnuntumis nõupidamine, millest võtsid osa Galerius, Maximinius ja Diocletianus, kus otsustati, et Galeriuse kaasvalitsejaks saab Licinius. Constantinuselt võeti ära Augustuse tiitel ning teda käsitleti abikeisrina. Constantinus ise jätkas Augustuse tiitli kasutamist. Tetrarhia riigikorraldussüsteemis kuulus võim neljale isikule. Kumbagi riigiosa (Ida ja Läänt) valitses ülemkeiser ( augustus) ja temale alluv alamkeiser ( caesar), keda on nimetatud ka abikeisriteks. Impeerium jäi ametlikult ühtseks ning õigusakte anti välja iga nelja keisri nimel.

310. aastal sõdis Constantinus frankidega ning samal aastal õhutas Maximianus Augustodunumis ( Autun) paiknenud vägesid mässule Constantinuse vastu. Maximianus põgenes Massaliasse (tänapäeva Marseille), kuid Constantinus vallutas linna ning Maximianus vangistati. Lactantiuse andmetel üritas Maximianus vangistuses korraldada Constantinuse tapmist, kuid pärast selle ebaõnnestumist sunniti enesetappu sooritama. Constantinus pöördus tagasi Trieri, kuid peatus Grandi linnas asunud Apollo templis, kus talle ühe panegüürika kohaselt ilmutas end jumal Apollo. Väljaspool templit nägi ta valgusnähtust, mida ta pidas jumalikuks märgiks. Alates sellest arvas ta, et tal on eriline side Apollo ja Sol Invictusega.

312. aasta seisuga valmistusid Constantinus ja Maxentius sõjaks. Constantinus sõlmis liidu Liciniusega ning Maxentius sõlmis liidu Maximinius Daiaga. Consantinus ületas 312. aasta kevadel oma vägedega Alpid. Sõjategevus Maxentiuse vastu algas ilmselt 312. aasta suvel. Enne seda väitis Constantinus, et tegemist on ennetava rünnakuga, kuid tegelikult oli Maxentiuse olukord Roomas halvenenud, sest ta oli Põhja-Aafrikas puhkenud mässu tõttu sunnitud makse tõstma. Raskused elanike toiduga varustamisel põhjustasid rahutusi. Constantinus liikus Põhja-Itaaliasse, kuhu Maxentius saatis pretoriaani kaardiväe koos teiste üksustega, mille hinnanguline suurus oli 100 000 meest. Maxentius ise jäi Rooma linna, kus ta lasi ennustajatel konflikti tulemust ennustada. Ennustuse kohaselt pidi hukkuma Rooma riigi vaenlane. Constantinuse väed koosnesid germaanlastest ja bretoonidest, keda oli hinnanguliselt 40 000. Esimesena vallutas ta Torino ning tungis edasi Veronani, kus teda ootas pretoriaani prefekt Pompeianus, kes sai lüüa. Maxentius väljus otsustavaks lahinguks Roomast. Constantinus võtis Mulviuse silla lahingus Maxentiust.

Sõjad Liciniuse vastu

Pärast seda jäi alles kolm keisrit. Constantinus sõlmis liidu Liciniusega, kes abiellus tema poolõe Constantiaga. Sestpeale kuulus talle ülemvõim impeeriumi lääneosas. 314/316 vallutas ta Liciniuse käest suurema osa Balkani poolsaarest ning saavutas 324. aastal tema üle täieliku võidu. Pärast seda kuulus talle kogu impeeriumis ainuvõim. Vastupidi Diocletianuse tetrarhiale jagas ta võimu oma perekonnaliikmete vahel. 317-333 nimetati tema pojad Constantinus II, Constantius II ja Constansi kaasvalitsejateks.

Elas algul Trieris ning hiljem Sirmiumis ja Serdicas ( Sofia, Bulgaaria). 326. aastal valis ta Rooma impeeriumi uueks pealinnaks Byzantioni, mis nimetati 330. aastal Konstantinoopoliks. Enne seda ei olnud riigil kindlat pealinna, sest valitsuse tegelikuks asukohaks peeti keisri asukohta. Valiku põhjusteks on peetud soovi erineda Diocletianusest ning linna rajamisele eelnenud Liciniuse alistamist linna läheduses. Uuele pealinnale paiknesid lähemal Doonau jõgi ja idapiir, mis olid võimalikud sõjapiirkonnad. Lisaks sellele oli pealinn mere kaudu varustatav ja kergesti kaitstav. Uus linn ei olnud ilme poolest täiesti kristlik, sest selles paiknes sammas, millel otsas oli skulptuur alasti Constantinustest päikesejumalana. Lisaks oli linnas mitmeid paganlikke templeid.

Constantinus päris oma isa Constantiuse käsutuses olnud armee, mis sarnanes Diocletianuse ja teiste tetrarhide armeedega: osa vägedest paiknes piiridel ning üks väliarmee ehk comitatus oli otseselt iga tetrarhi käsutuses. 325. aastast pärinevas seaduses eristati kolme väeliiki: comitatenses, ripenses ning alares et cohortales. Kreeka ajaloolane Zosimos süüdistas Constantinust piiride nõrgestamises. Inglise ajaloolase Pat Southerni arvates soosis Zosimos veendunud pagana Diocletianust ning halvustas Constantinust, kes levitas kristlust. Constantinuse ajal võeti pretoriaani prefektidelt ära sõjaline võim ning prefektuurides paiknevaid üksusi hakkasid juhtima uued sõjalised juhid ( magistri militum). Pärast Mulviuse silla lahingut saadeti laiali pretoriaani kaardivägi. Vajadus keisri ihukaitseväe järele säilis, mille tulemusena võis Constantinus moodustada scholae palatinae, mis tegutsesid keisri otsealluvuses, et välistada sellise üksuse juhi võimalik võimuhaaramise katse.

Pikemalt artiklis Constantinus Suure usupoliitika

Legendi kohaselt sai Constantinus 312. aastal enne Mulviuse silla lahingut nägemuse, kus taevas moodustus päikesevalgusest X (khi) P (rho) sümbol, mida hiljem nimetati Kristuse monogrammiks, sest X ja P on ka esimesed tähed nimes Khristos. Ta olevat kuulnud sõnu In hoc signo vinces ("selle (märgi) all võida!"). Constantinus käskis sõduritel kristliku sümboli oma kilpidele panna ning lahing võideti. Pärast seda hakkas Constantinus soosima kristlust.

Arheoloogilised leiud näitavad, et 312. aastal alustas Constantinus Roomas Lateraani basiilika ehitust. H. G. Wellsi arvates mõistis ta, et kristlus oli ühendav jõud, mis pakkus moraalset solidaarsust riigis, kus oli palju kitsarinnalisi vaateid ja omakasupüüdlikkust. 313. aastal sõlmis ta Liciniusega poliitilise lepingu, mille tulemusena kehtestati Milano edikt, millega kristlus kuulutati teiste Rooma riigi usunditega võrdväärseks ning kohustuti tagastama tagakiusamiste ajal konfiskeeritud omand. See kindlustas Constantinusele kristliku kiriku soosingu.

314. aastal toimunud Arles'i kirikukogul otsustasid piiskopid vastuteenena, et kristlased võivad osaleda õiglases sõjas ( bellum iustum) ning väeteenistusest keeldujaid tuleb karistada ekskommunikatsiooniga. 321. aastal kehtestas Constantinus seadusega kohtutele ja äridele pühapäeva töövaba päevana, kuid maapiirkondades võis sel päeval töötada. 323. aastast pääsesid kristlased riigi kõrgematele tsiviilametikohtadele. Riigi sõjalise võimsuse ja terviklikkuse tugevdamiseks kutsuti 325. aastal Constantinuse algatusel kokku Nikaia kirikukogu, mis välistas arianismi. Keisrina ei loobunud ta paganliku riigiusundi pontifex maximus'e ameti pidamisest ning lubas paganlike usutalituste korraldamise jätkamist.

326. aastal lasi ta hukata oma esimese poja Crispuse ja abikaasa Fausta, kes süüdistas Crispust enda võrgutamise katses, kuid selgus, et Fausta oli üritanud võrgutada Crispust. Viimastel eluaastatel valmistas ta ette sõda Pärsia vastu, sest võit tugevama vaenlase üle võis tuua suuremat kuulsust kui võidud nõrgemate vaenlaste vastu. Enne seda kirjutas ta Pärsia kuningas Šapur II-le kirja, milles palus kaitsta tema aladel elavaid kristlasi. Enne surma lasi end ristida Caesarea piiskopil Eusebiosel, kes oli arianist. Constantinus suri 22. mail 337. Ta maeti Konstantinoopolisse Apostlite kirikusse. Ta ise pidas end 13. apostliks. Pärast Konstantinoopoli vallutamist 1453. aastal kadusid tema reliikviad.

Constantinust on peetud esimeseks Bütsantsi keisriks. Samas on selleks peetud ka Diocletianust, Theodosius I-st, Arkadiust ja Herakliost. Uue pealinna Konstantinoopoli rajamisega muutus Anatoolia piirkond hilisema Bütsantsi impeeriumi tuumikalaks ning Konstantinoopol selle metropoliks. Ajaloolased on kahelnud, kas Constantinus oli kristlane. Eesti usundiloolase Riho Saardi arvates töötas Constantinus teadlikult Imperium Romanum Christianum i ülesehitamise nimel, kuid Constantinust ennast pidas ta keisriks, kes oli tegelikult polüteist, kellel oli soov impeeriumi kõikide religioonidega võtta maailm enda kontrolli alla. Alates Constantinusest hakkasid Rooma keisrid osalema kristlike usutunnistuste väljatöötamisel ja kristlikus misjonis. Samuti on peetud võimalikuks, et Constantinus oli kristlane, kuid kes samaaegselt soovis riigis järgida ususallivuse poliitikat.

# data[].attributes.attachment_link.description
Constantinus I Suur ( ladina keeles Constantinus I Maximus; Imperator Caesar Divi Constantii Flavius Valerius Constantinus Augustus); sünninimi Gaius Flavius Valerius Constantinus; 27. veebruar 272 Naissus - 22. mai 337 Ankyronis) oli Vana-Rooma keiser 25. juulist 306 kuni surmani. Tema valitsemisajal lõpetati Rooma keisririigis kristlaste tagakiusamine ning hakati kristlust soosima.

# data[].attributes.body
Gallia põhjaosas elas kogukondadena germaani rahvas, kes kutsusid ennast frankideks. 3. sajandil, Rooma riigi nõrkusperioodil, tungisid nad üle Reini jõe läände ja rajasid seal asundused. Nad elasid väikestes külades, harisid põldu, pidasid loomi ja paljud mehed leidsid õnne Rooma sõjaväes- said karjääri teha ja elujärge parandada. Lõpuks, kui Rooma riik kokku varises, haarasid kohalikud hõimupealikud võimu. 481. aastal sai Clodovech ühe sellise piirkonna juhiks ning asus tempokalt piirkonda laiendama. Mõne aja möödudes vallutas ta kogu Gallia ja temast sai kõikide frankide valitseja.

# data[].attributes.body
481. aastal sai Chlodovech ühe kokkuvarisenud Rooma piirkonna juhiks. Olles ise alles 16-aastane, asus ta enda piirkonda laiendama. 486. aastal hõivas ta viimase Rooma asevalitseja Syagriuse valduse ning suunas rünnaku teiste naabrite vastu. Natukese aja möödudes õnnestus Chlodovechil vallutada kogu Gallia, samal ajal kõrvaldades oma põhikonkurente, teisi frangi väikevalitsejaid, ning temast sai kõikide frankide valitseja.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Chlodovech I kunstniku François-Louis Dejuinne (1786-1844) kujutluses

Chlodovech, ka Clovis (u 466 - 27. november 511) oli saali frankide kuningas.

Chlodovech pidas sõdu nii galloroomlaste kui ka teiste germaani hõimude vastu ning tema valitsusajal saavutasid frangid Gallias ülemvõimu. Chlodovechi üks tähtsamaid tegusid oli pärast Tolbiaci lahingut ristiusu vastuvõtmine katoliiklusena.

Chlodovechi nimi on tuletatud ladinakeelsest Chlodovechusest või Chlodovaeusest, ilma alguses oleva häälikuta "ch" oleks nimekujuks Luduin või Lewis. Nime alguses olev "ch" häälik tuleneb germaani keeletavast.

481. aastal sai viieteistaastane Chlodovech saali frankide kuningaks. Pärast tema isa Childericu surma oli Reimsi piiskop Remigius kirjutanud alla otsusele, millega kohalik piiskopkond tunnustas noort Chlodovechi kui Belgica Secunda piirkonna valitsejat,eeldades temalt kaitset ka kristastele. Tema kuningriigi alad piirdusid bataavide saare ja varajaste Tournay ja Arras' diötseesidega. Teistel saali frankide hõimudel, kes elasid Belgia jõgede Schelde, Maasi, Moseli ja Reini ääres, valitsesid omad Merovingide soost kuningad, kelle hulgas oli nii Chlodovechi liitlasi kui ka vaenlasi. Ajaloolase Edward Gibboni arvates kujunes Chlodovech germaani hõimude jaoks lugupeetuks isikuks. Kuningas suutis panna barbareid hindama frankide harjumuspäraseid distsipliini eeliseid: "Iga aasta märtsis toimuval ülevaatusel inspekteeriti hoolikalt nende relvastust; ja kui nad marssisid läbi rahumeelse territooriumi, oli neil keelatud seal rohukõrtki puutuda." Chlodovech oli samuti halastamatult õiglane, distsiplineerimatuid ning hooletuid sõdureid karistati kohapeal surmaga.

Chlodovech ja Clothilde

Chlodovech abiellus 493. aastal Burgundia printsessi, katoliiklasest Clothildega. Ajaloolase Ian Woodi koostatud sugupuu kohaselt oli Chlodovechil kuus last - viis poega ja tütar. Seejuures Woodi järgi ei ole Chlodovechi vanem poeg Teoderich sündinud abielust Clothildega. Chlodovechi ja Clothilde järeltulijatena on identifitseeritud Ingomer, Chlodomer, Childebert, Chlodomir ja Chlothilda.

Värskelt võimule saanud Chlodovech pööras tähelepanu Syagriuse juhitud Soissonsi kuningriigi poole, mis koosnes Lyoni provintsidest ja Belgica Secunda osadest. 486. aastal alustas Chlodovech koos teiste frangi hõimupealikega Syagriuse vastu sõjaretke. Syagrius sai lüüa ja põgenes läänegootide kuninga Alaric II juurde.

„

"Ent Gallia noorsoo vaprus ja arvukus olid ammu kokku kuivanud; ja Syagriuse lipu all marssivad distsiplineerimatud vabatahtlike või palgasõdurite jõugud ei saanud vastu frankide rahvuslikule uljusele"

"

Edward Gibbon
"Rooma impeeriumi allakäigu ja languse ajalugu"
2016

Läänegoodid andsid pagendusse läinud Syagriuse siiski Chlodovechile üle ning samal aastal ta saladuskatte all ka hukati. Chlodovechi sõda Soissonsi kuningriigi vastu võis olla motiveeritud soovist seal elanud frankide hõimude üle võimu saavutada. Soissonsi kuningriigi vallutamine kiirendas frankide liikumist lõuna poole ning Syagriuse endise kuningriigi südamik muutus frangi võimu keskuseks.

Chlodovechi üheks kõige silmapaistvamaks sõjaliseks saavutuseks on peetud u 496. aastal alemannide üle saavutatud võitu Tolbiacis (tänapäeva Zülpich, Trierist põhja pool). Alemannid olid asunud elama Galliasse, Alsace'i ja Lorraine'i provintsi, ning samal aastal ründasid nad ka frankide liitlast, Cologne'i kuningriiki. Chlodovech asus vasturünnakule ja mõlemad osapooled kohtusid Tolbiaci lähistel. Toursi Gregoriuse (u 538-594) kirjelduse järgi hakkasid frangid pärast pingelist võitlust taganema, kuid Chlodovech suutis oma mehi distsiplineerida ning lahingu käigu enda kasuks pöörata. Verise lahingu tulemusena hukkus alemannide viimane kuningas ning ta rahvas põgenes lahinguväljalt. Ellu jäänud pidid kuuletuma uutele kuningatele ning frangid taastasid oma kunagised elupaigad Reini jõe idakaldal. Alemannide Gallia alad läksid samuti frankide kontrolli alla.

Läänegoodid

Pärast läänegootide kuninga Eurici (466-484) surma oli nende kuningriik haavatavas olukorras. Geary arvates ajendas see kahtlemata Chlodovechi lõuna poole laiendama. Sõjaretk läänegootide vastu 507. aastal oli Geary hinnangul hästi koordineeritud - Chlodovech tegi koostööd ka Bütsantsi keisri Anastasiusega, kelle laevastik takistas Itaalia rannikul läänegootidele abi osutada püüdnud idagoote. 507. aastal said läänegoodid Vouillé's lüüa, kuningas Alaric II tapeti ning järgneva aasta jooksul hõivasid frangid läänegootide pealinna Toulouse'i.

Võimu kindlustamine

Pärast võidukat sõjakäiku läänegootide vastu kohtus Chlodovech Toursis keiser Anastasiuse saadetud emissaridega. Anastasiuse saadikud esitasid talle ametliku dokumendi, mis tunnustas teda Rooma aukonsuliks. Ajaloolase Patrick J. Geary hinnangul võis Chlodovech kasutada Bütsantsi saadikute antud aunimetust ära selleks, et legitimeerida oma kuninglikkus ning tugevdada oma autoriteeti tema territooriumil paiknevate galloroomlaste üle. Toursi Gregoriuse väitel ilmus Chlodovech Toursi Püha Martini basiilikasse purpurtuunikas ja -keebis ning asetas endale diadeemi pähe. Geary on tõlgendanud seda kui Chlodovechi soovi täiendada oma kuninglikkust Rooma keiserlike traditsioonidega.

Chlodovechi vallutused

Pärast sõda läänegootidega kuulutas Chlodovech oma uueks pealinnaks Pariisi. Oma valitsusaja lõpuaastatel muutis Chlodovech saali õiguse kristlusega kokkusobivamaks. Ligikaudu 5. ja 6. sajandi vahetusel üleskirjutatud õiguste kogu koosneb nii germaani tavaõigustest, kui ka kristlikest põhimõtetest lähtuvatest punktidest. Nii on Saali õiguses välja toodud veritasu ja trahvi süsteem, kuid on mainitud ka kiriklikku asüüliõigust. Asüüliõiguse andis Kuningas Chlodovech 511. aasta kirikukogul Orléansis. Veretasu ehk meheraha instituudi kohaselt pidi talupoja tapmisel tasuma 800 kuldmündi suurust trahvi.

Frankide kuningriigi arengus oli Chlodovechil oluline, kuid mitte otsustava tähtsusega roll. 511. aastaks, kui kuningas suri, oli Frankide kuningriigist saanud üks Gallia piirkonna võimsamaid riike. Lisaks oli Frangi riigist kujunenud Bütsantsi keisririigi olulisemaid liitlasi Lääne-Euroopas. Chlodovechi pärandiks oli saali frankide muutmine poliitiliselt mõjuvõimsaks rahvaks, kelle võim ulatus Galliast Vahemere-äärsete piirkondadeni. Pärast Chlodovechi surma jagati Frangi riik germaani kommete kohaselt poegade vahel. Chlodovech soovis, et pärast tema surma jagataks riik tema poegade vahel, kuna ta uskus, et selline jagamine on õiglane ja see peegeldab riigis olevat olukorda. Vanim poeg, Teoderich päris võimu Reimsis, Chlodomer päris Orléansi, Childebert sai võimule Pariisis ning Chlotar päris võimu Soissons's.

Chlodovechi ristimine

Tõenäoliselt võttis Chlodovech ristiusu vastu umbes aastatel 497-507. Missugust usku oli Chlodovech enne ristiusku astumist, pole teada. Gregorius Toursist on kirjutanud, et selleks oli Rooma polüteism. Alternatiivselt võis Chlodovech praktiseerida Gallia piirkonnas levinud keldi mõjutustega frangi polüteismi või hoopis ariaanlikku kristlust. Gregorius Toursist on Historia Francorumis väitnud, et Chlodovechi pöördumisel ristiusku oli võtmeroll tema abikaasal, Burgundiast pärit Clothildel, kes oli katoliku usku. Vahetult enne alemannide vastu lahingusse sööstmist olevat Chlodovech andnud lubaduse, saavutades vaenlaste üle võidu, pöördub ta ristiusku. Patick J. Gerly arvates võis Chlodovechi silmis Kristus olla võimas liitlane, kes aitab frankidel lahingus edu saavutada. Eesti religiooniloolase Riho Saardi järgi lasi Chlodovech ennast pärast Tolbaci lahingut, 496. aasta jõulupühal, pühal Remigiusel ristida Reimsi linna katedraalis, kusjuures ristimise põhjus võis olla poliitiline, andes frankidel võimaluse moodustada liitlassuhteid ning sulanduda ühte kristlastest galloroomlaste ja bütsantslastega. Teisalt andis ristiusu vastuvõtmine frankidel võimaluse rünnata ariaanlastest naabreid burgunde ja goote.

Orléansi kirikukogu 511. aastal

511. aastal kutsus kuningas Chlodovech kokku riikliku kirikukogu, mille käigus otsustati, et kirik toimib ülesehituselt nagu Roomas. Sealjuures jätsid frankide kuningad endale õiguse määrata ametisse vaimulikke, küsida neilt makse kirikumaade eest ja kohustada neid vajadusel riigi eest sõtta minema. Eeltoodud kirikumaade eest ei pidanud vaimulikud makse tasuma, kui tegemist oli kuninga poolt kingitud maaga. Kogutud maksude eest pidi kirikuid korrastama, piiskoppe toitma ja ka vaeseid ning teisi abivajajaid aitama.

Sama aasta juulis Orléansis peetud kirikukogul vajasid kinnitamist teisedki Chlodovechi poolt üles seatud küsimused. Lisaks eelnevalt kirjeldatud otsustele kinnitas kontsiil vaimulike elukorraldust reguleerivad punktid. Vaimuliku kooselu naisega oli reguleeritud vanade kristlike reeglite järgi ehk puudus tsölibaat. Reguleeritud oli piirkondlik kirikuhierarhia, mille eesotsas seisis piiskop, kelle juhtida oli piiskopkond koos sellele kuuluvate maa-alade ja kloostritega, ning piiskopkonnas teenivad abtid ja mungad. Kirikukogu kinnitas kombe, mille kohaselt pidi iga tulevane kontsiil, nii provintsiaalne kui ka üleriigiline, kinnitama oma pühendumust käibel olevate religioossetele reeglitele.

Geary, PJ. Before France & Germany: The Creation & Transformation of the Merovingian World. New York: Oxford University Press

Gibbon, E. Rooma impeeriumi allakäigu ja languse ajalugu. II köide. Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2016.

Halsall, G. "Barbarian Migrations and the Roman West, 376-568". United Kingdom: Cambridge University, 2007.

Labrune, G. Toutain, PH. Prantsusmaa ajalugu. Tallinn: Kirjastus Valgus 2000.

Sootak, J. Veritasust kriminaalteraapiani. Tartu: Juura, 1998.

Zetterberg, S. Maailma ajalugu. Tallinn: Kirjastus Varrak 2015.

Wallace-Hadrill, J.M. The Frankish Church. Oxford: Oxford University Press, 1983.

Wood, I. The Merovingian Kingdoms 450-751. London: Longman Group UK, 1994.

# data[].attributes.attachment_link.description
Chlodovech, ka Clovis (u 466 - 27. november 511) oli saali frankide kuningas. Chlodovech pidas sõdu nii galloroomlaste kui ka teiste germaani hõimude vastu ning tema valitsusajal saavutasid frangid Gallias ülemvõimu. Chlodovechi üks tähtsamaid tegusid oli pärast Tolbiaci lahingut ristiusu vastuvõtmine katoliiklusena.

# data[].attributes.body
Chlodovech suri 511. aastal ning pärandas Lääne-Euroopa kõige võimsama riigi enda poegadele. Chlodovechi järeltulijad, kes kutsusid ennast Merovingiteks uskusid, et on jumalikku päritolu ning igaüks tahtis pääseda troonile, millest tekkisid kodusõjad. Ajapikku jäid nad riigiasjadest päris kõrvale ning kogu võim koondus nende paleeülemate kätte. Paleeülemad olid edukad ning peaaegu iga aasta korraldati sõjaretki Frangi riigi võimu alt väljunud suurnike või välisvaenlaste vastu.

732. aastal tõkestas paleeülem Karl Martell araablaste sissetungi Galliasse Poitiers` lahingus. Ta omandas kristluse kaitsja oreooli ja tõusis oma sõjaretkedega üheks võimsaimaks meheks.

Martelli poeg Pippin Lühike astus 751. aastal otsustava sammu ning kõrvaldas troonilt viimase Merovingide soost kuninga ja pani aluse Karolingide dünastiale. Pippin sõlmis paavstiga mõlemale poolele kasuliku lepingu ning sellest sai alguse kirikuriik ja Püha Peetruse järglaste ilmalik võim.

Peale Pippini surma päris riigi tema poeg, Karl Suur. Tema 46 valitsemisaasta jooksul möödus ainult kaks aastat ilma sõjata ning tema valitsemisaastatel saavutas Frangi riik enda suurima ulatuse.

Kui Karl Suur 814. aastal suri, pärandas ta riigi enda pojale Ludvig Vagale, kellel oli raske isa varandust koos hoida ning lapsed hakkasid juba tema eluajal Frangi riigi jagamise üle võistlema. Peale 13 aastat verist sõda jõuti kokkuleppele ning Frangi riik jagati kolmeks: Lääne-Frangi riigiks, Keskriigiks ja Ida-Frangi riigiks. Peagi läksid keisri pojad uuesti tülli ning võitjaks tulid Lääne-Frangi kuningas Karl Paljaspea ja Ida-Frangi riigi kuningas Ludvig Sakslane ning jagasid Keskriigi võrdselt pooleks.

Ajapikku kaks riiki võõrandusid teineteisest järjest rohkem eri keelte pärast. Lääne-Frangi teritooriumil kõneldi siis juba ladina keelest välja kasvanud vanaprantsuse keelt aga Ida-Frangi riigis germaani keelte põhjal tekkinud vanasaksa keelt.

# data[].attributes.body
frangid- Gallia põhjaosas elanud germaani rahvas

dünastia- valitsejasugu, samast suguvõsast põlvnenud kuningad

Merovingid- Chlodovechist põlvnenud Frangi kuningate dünastia

Karolingid- Karl Matellist põlvnenud Frangi kuningate dünastia

suurnikud- suurte varade omanikud

araablased- semiidi päritolu rahvas, kes iidsest ajast elas Araabia poolsaarel

# data[].attributes.body
Frangi riik

(https://et.wikipedia.org/wiki/Frangi_riik). 09.03.2025

Keskaeg 7. klass ajalooõpik 1 osa lk 18-21, 28 (09.03.2025)

Frangi riigi kaart (https://et.wikipedia.org/wiki/Frangi_riik#/media/Fail:Merovingian_dynasty-1.jpg). 09.03.2025

Chlodovechi pilt (https://et.wikipedia.org/wiki/Chlodovech_I#/media/Fail:Fran%C3%A7ois-Louis_Dejuinne_(1786-1844)_-_Clovis_roi_des_Francs_(465-511).jpg). 09.03.2025

Suurnikud

(https://arhiiv.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=suurnikud&F=M). 09.03.2025

Araablased

(https://et.wikipedia.org/wiki/Araablased). 09.03.2025

# data[].attributes.body
Aastal 395 keiser Theodosius Suur jagas Rooma impeeriumi kaheks. Lääne-Rooma hõivasid peagi germaanlased ning kukutasid 476. aastal keisrivõimu ja rajasid varemetele oma riigid. Ida-Rooma jäi aga püsima ning pidas ennast ainsaks tõeliseks edaspidiseks Rooma traditsioonide jätkajaks.

# data[].attributes.body
Esimene teadaolev Vana-Vene riigi vürst on Rjurik, kes valitses üksnes Põhja-Venemaal, Vana Laadogas või hilisemas Novgorodis.

# data[].attributes.attachment_link.description
Rjurik (umbes 830 – arvatavasti 879) oli legendaarne varjaagide pealik, kes oletatavasti valitses 9. sajandi teisel poolel Novgorodimaad.

# data[].attributes.body
Lilla-Lääne-Rooma keisririik

Roosa- Ida-Rooma keisririik (Bütsantsi keisririik)

# data[].attributes.body
Keiser Justinianusel (valitses 527-565) õnnestus mõneks ajaks taastada Rooma impeeriumi muistne hiilgus. Justinianus tugevdas sõjaväge ning laevastikku ja vallutas tagasi Põhja-Aafrika, Lõuna-Hispaania ja Itaalia. Tema käsul koguti kokku kõik Rooma seadused ühte koodeksisse ning rajati uhkeid ehitisi.

6. sajandi lõpus langes riik aga uue rünnaku alla: langobardid vallutasid Itaalia. Slaavlased, avaarid ja bulgaarid tungisid Balkani poolsaarele. 7. sajandil ründasid keisririigi idaosa pärslased, araablased alustasid vallutamist idas ja lõunas ja 8. sajandil tekkisid siseriiklikud vastuolud.

Kui Bütsants kaotas 7. sajandil umbes 2/3 oma riigi territooriumist (kõige tulutoovamad osad), muutus riik sisemiselt märksa ühtsemaks ja ühtlasemaks. Keisrid korraldasid ümber sõjaväe ja riigivalitsemise ning asusid vastu pealetungile. 10.-11. sajandil vallutati tagasi mitu vahepeal kaotatud ala ja taas saadi enda kontrolli alla Vahemere idaosa.

Keiser Basileious ll Boulgaroktonose valitsemisajal (976-1025) Bütsantsi väed alistasid Bulgaaria riigi. Oma kuldajal (876-1025) Bütsants oli võimsaim riik Euroopas ja Lähis-Idas.

11. sajand tungisid Väike-Aasiasse türklased. Bütsantsi keiser palus nende vastu abi Lääne-Euroopast aga appi minemise asemel suundusid Euroopa rüütlid paavsti eestvõttel Vahemere idakaldale moslemitega iseseisvalt võitlema ega soovinud keisri soovidega arvestada. Aastal 1204 vallutasid ristisõdijad Konstantinoopoli ja rüüstasid linna. Hiljem küll keiser taastas riigi kuid mitte kunagise hiilguse ning Bütsantsi ajalugu lõppes 1453. aastal, mil Konstantinoopol langes türklastele.

# data[].attributes.body
Bütsants- Ida-Rooma keisririik keskajal

avaarid- rahvas Dagestanis ja naaberaladel

impeerium- monarhistlik suurriik

langobardid- olid idagermaani hõim, kes valitses aastatel 568–774 kuningriiki Itaalias. Langobardid arvatakse olevat pärit Skandinaaviast

slaavlased- idaeurooplaste haru, kes elab peamiselt Kesk- ja Ida-Euroopas ja kõnelevad slaavi keelkonda kuuluvaid keeli.

bulgaarid- turgi hõimud

pärslased- iraani rahvas

# data[].attributes.body
Keskaeg 7. klass ajalooõpik 2 osa lk 10 (09.03.2025)

Bütsants

(https://et.wikipedia.org/wiki/B%C3%BCtsants). 19.03.2025

Constantinus Suure pilt (https://et.wikipedia.org/wiki/Constantinus_Suur#/media/Fail:Rome-Capitole-StatueConstantin.jpg). 19.03.2025

Bütsantsi keisririigi kaart aastal 460

(460https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/e/e2/Roman_Empire_460_AD.png). 19.03.2025

Bütsantsi keisririigi kaart aastal 600

(https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/e/ea/Roman_Empire_600_AD.PNG). 19.03.2025

Bütsantsi keisririigi kaart aastal 876

(https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/9/90/ByzantineEmpire867AD4lightpurple.PNG). 19.03.2025

Theodosius Suure pilt

(https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/f/f7/Bust_of_Theodosius_I.jpg). 19.03.2025

Avaarid

(https://et.wikipedia.org/wiki/Avaarid). 19.03.2025

Impeerium

(https://arhiiv.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=impeerium&F=M). 19.03.2025

langobardid

(https://et.wikipedia.org/wiki/Langobardid). 19.03.2025

slaavlased

(https://et.wikipedia.org/wiki/Slaavlased). 19.03.2025

bulgaarid

(https://et.wikipedia.org/wiki/Bulgaarid). 19.03.2025

pärslased

(https://et.wikipedia.org/wiki/P%C3%A4rslased). 19.03.2025

# data[].attributes.body
Viikingid olid põhjamaade meresõdalased ja avastajad, kes elasid ligikaudu 8. kuni 11. sajandil. Nende igapäevaelus tegelesid nad käsitöö, põllumajanduse ja karjastamisega, muiugi nad ka sõdisid ning kauplesid.

Viikingid elasid tihti väikestes kogukondades, kus perekond ja klan olid keskse tähtsusega. Need kogukonnad jagasid ühist kultuuri, uskumusi ja traditsioone.

Nad on tuntud nende osava sõdimis oskuse kui ka merel sõitmise pärast.

# data[].attributes.body
Harald Fairhair oli kõige tuntum Vikingite valitseja. Ta elas umbes aastal 850-933 aastatel.

Ta oli esimene Norra kuningas. Harald tegi vande enda juukseid mitte enne kammida ega lõigata kui kogu Norra temale allub. Kümme aastat hiljem oli ta allutanud wndale kogu Norra.

866 aastal vallutas ta endale mitu Kagu-Norra väikekuningriiki. Oma valitsusaja lõpus andis Harald kõigile oma poegadele maad mida nad esindajatena valitsesid. Ta suri 933. aasta paiku.

# data[].attributes.body
Vikingiaeg sai lõppu 11. saj.

Skandinaavia riigid, nagu Norra, Rootsi ja Taani, võtsid vastu kristluse, mis mõjutas sügavalt vikingite kultuurilist identiteeti ja ühiskonnakorraldust. Uus religioon aitas kaasa ka poliitilise ja sotsiaalse struktuuri konsolideerumisele.

# data[].attributes.body
Viiking-rüüsteretkel (nn viikingiretkel) olev skandinaavia sõdalane, tähendab ka lihtsalt viikingiaegset skandinaavlast.

Viikingiaeg-Euroopa ajaloo periood (u 800-1050), mida iseloomustavad skandinaavia sõdalaste sõja ja kaubaretked.

Ting-ahvakoosolek skandinaavias.

Ruunid-viikingite tähestik.

Saaga-lugulaul.

Skald-lugulaulude koostaja ja ettekandja viikingiühiskonnas.

# data[].attributes.body
Viikingite tekkimine (https://tnp.ee/ajaleht/ajaleht-raamat-nr-16/viikingite-maailma-hiilgus/)

(23.03.25)

Pilt: Kaart kus viikingid elasid (https://en.m.wikipedia.org/wiki/Viking_expansion)

(23.03.25)

Harald fairhair (https://en.m.wikipedia.org/wiki/Harald_Fairhair)

(23.03.25)

Harald fairhair pilt (https://en.m.wikipedia.org/wiki/Harald_Fairhair)

(23.03.25)

Saatus (https://www.visitnorway.com/things-to-do/art-culture/vikings/)

(23.03.25)

# data[].attributes.body
Umbes 880. aastal vallutas Rjuriku poeg vürst Oleg Kiievi ning tegi sellest riigi keskuse. Järgmiste valitsejate ajal laiendati riiki veelgi ehk vallutati ja liideti enda läheduses elavaid rahvaid. Lõpuks oli Vana-Vene riik paljurahvaline: 9. sajandil elasid veel põhjapoolsetel aladel soomeugrilased kelle hulka imbusid järjest rohkem slaavlased, Enamik slaavlasi asusid elama kaubateede äärde kuhu tekkisid linnad, lääneosas elas baltlasi ja idaosas türklased. Aastasadade jooksul segunesid erinevate rahvuste keeled ning hakati rääkima venekeelt.

Kuigi osa Vana-Vene riigi elanike ja valitsejaid olid juba ristitud, võttis suurvürst Vladimir Püha Bütsantsi vahendusel vastu ametlikult ristiusu 988. aastal. Ristimine kinnitati tema ja Bütsantsi keisri õe Anna abieluga. Suure riigi ristiusustamine võttis kaua aega ning paljud elanikud olid vastu.

Vana-Vene riigi kõrgajaks peetakse suurvürsti Jaroslav Targa valitsusaega (1019-1054). Ta tugevdas suurvürsti võimu, rajas riigi kaitses palju kindlusi korrastas seadlust ning soodustas kohaliku kultuuri arengut.

Tegelikult polnud Vana-Vene riik ühtne suur tervik, vaid koosnes paljudest väiksematest krahvkondadest mida juhtisid Rjurikute suguvõsa liikmed aga kõik pidid ikkagi alluma Kiievis valitsevale suurvürstile, kuid tegelikult olid kõik üpriski iseseisvad. Riigid sõdisid tihti omavahel ning vürstide võim oli võrdlemisi ebakindel.

1169. aastal vallutas Kiievi vürst Vladimir-Suzdal, kes ise nimetas ennast suurvürstiks. Endine pealinn rüüstati põhjalikult ning lõplikult langes Vana-Vene riik mongolite kätte 13. sajandi esimeses pooles.

# data[].attributes.body
11.saj langes Inglise kuningriik korduvalt mitmete rünnakute ohvriks. 1066. aastal tungis inglismaale Normandia hertsog Guillaume alustades normannia vallutust inglismaal. Edward usutunnustaja suri lapsetult ja krahv Harold sai kuningaks. Tekkis Inglismaa-Normandia ühisriik.

# data[].attributes.body
varjaagid- tänapäeva Venemaa aladel ja Bütsantsis tegutsenud viikingid

slaavlased- idaeurooplaste haru, kes elab peamiselt Kesk- ja Ida-Euroopas ja kõnelevad slaavi keelkonda kuuluvaid keeli.

soomeugrilased- soome-ugri keeli kõnelevad rahvad.

baltlased- balti rahvad on rühm Lääne-äärseid rahvaid, kes kõnelevad balti keeli , mis on indeoroopa keelkonda kuuluv keelerühm.

vürst- väikeriigi valitseja

suurvürst- suuremates vürstkondades ja vürstiriikides valitseja

mongolid- tänapäeva Mongoolias, Hiinas ja Venemaal elav rahvas

Bütsants- Ida-Rooma keisririik keskajal

# data[].attributes.body
Inglismaa kõige tähtsamad valitsejad Henry II.

Henry II Sündis 1133 Normandias.

Teda tuntakse ka kui väga tugeva ja targa valitsejana. Henry II viis läbi suuri reforme, sealhulgas lõi ühtse tavaõiguse (common law) süsteemi, mis pani aluse Inglise kohtusüsteemile ja kohtunikeringile.

# data[].attributes.body
Pärast Henry II surma 1189. aastal läks Inglismaa troon tema pojale Richard I-le, keda tuntakse paremini kui Richard Lõvisüdant.

Henry II (valitses 1154–1189) lõi tugeva keskvalitsuse ja alustas olulisi õigussüsteemi reforme, mis panid aluse Inglise tavaõigusele.

Tema valitsuse ajal laienes Inglise kuningriigi mõju Prantsusmaale.Pärasttema surma sai kuningaks poeg Richard I, keda tuntakse kui Lõvisüdant, kuigi ta viibis peamiselt ristisõdadel.Richardi vennast Johnist sai kuningas 1199. aastal. Tema halb juhtimine viis aadlite rahulolematuseni.

# data[].attributes.body
Keskaeg 7.klass ajalooõpik 2 osa lk 30 (03.04.2025)

Vana-Vene riigi kaart

(https://www.wikiwand.com/et/articles/Vana-Vene#/media/Fail:Principalities_of_Kievan_Rus'_(1054-1132).jpg) 03.04.2025

Rjuriku pilt

(https://et.wikipedia.org/wiki/Rjurik#/media/Fail:Rurik_titularnik.jpg) 03.04.2025

Bütsants

Keskaeg 7.klass ajalooõpik 2 osa lk 10 (03.04.2025)

slaavlased

(https://et.wikipedia.org/wiki/Slaavlased). 03.04.2025

Soomeugrilased

(https://et.wikipedia.org/wiki/Soome-ugri_rahvad) 03.04.2025

Baltlased

(https://et.wikipedia.org/wiki/Baltlased) 03.04.2025

Mongolid

(https://et.wikipedia.org/wiki/Mongolid) 03.04.2025

Vürst

(https://arhiiv.eki.ee/dict/ekss/index.cgiQ=v%C3%BCrst&F=M) 03.04.2025

Suurvürst

(https://arhiiv.eki.ee/dict/ekss/index.cgiQ=suurv%C3%BCrst&F=M) 03.04.2025

# data[].attributes.body
Kaart inglismaast

(https://www.google.com/search?sca_esv=b830e5eece9fbec0&q=inglismaa+kaart+keskAJAL&udm=2&fbs=ABzOT_CWdhQLP1FcmU5B0fn3xuWpA-dk4wpBWOGsoR7DG5zJBkzPWUS0OtApxR2914vrjk7XZXfnfKsaRZouQANLhmphXtkuAPjXaTFep1ypWY-idRvgMvh7xk3DMoMmaMqG3e_6vl0Wcy6OyuUoIF_x_pXRa8NhVEZTZn-XWJ-Mpu_PajA90CQ&sa=X&ved=2ahUKEwiX8r_I5LuMAxW_ExAIHVtIBqsQtKgLegQIEBAB&biw=1280&bih=585&dpr=1.5#vhid=iiDJlzTKG21tEM&vssid=mosaic)

(03.04.25)

Riigi tekkimine

(https://www.taskutark.ee/inglismaa/)

(03.04.25)

Mis juhtus Inglismaaga pärast?:

https://www.royal.uk/henry-ii

https://www.britannica.com/summary/Henry-II-king-of-England

https://heritage-history.com/index.php?c=resources&s=char-dir&f=henry2e

(02.05.25)

Pilt Henry II'st:

https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/f/fa/King_Henry_II_from_NPG.jpg

(02.05.25)

Valitsejad:

7. klassi õpik keskaeg.

https://en.m.wikipedia.org/wiki/Henry_II_of_England

https://www.bbc.co.uk/history/historic_figures/henry_ii_king.shtml

# data[].attributes.body
100.aastane sõda toimus aastatel 1337-1453.

# data[].attributes.body
Viimane Karolingide soost kuningas suri 987. aastal ja tal puudusid pärijad. Troonile valiti abt Hugues Capet. Kapetingide esimene domeen oli väga väike: kuninga valitseda oli ainult kitsas ala Pariisi ümber. Ülejäänud Prantsusmaa ala oli läänistatud suurvasallidele, kes olid oma valdustel iseseisvad. 11. sajandil tõusid suurimate vasallide hulka Inglismaa kuningad, kes ei soovinud prantsuse kuningate ülemvõimu tunnistada. Ka riigi lõunaosa jäi Pariisis resideeruvate kuningate võimkonnast välja.

# data[].attributes.headline
Kaua tegelikult kestis ning mitu põlvkonda selles osales?

# data[].attributes.subject
Kaua tegelikult kestis ning mitu põlvkonda selles osales?

# data[].attributes.body
Sõjas osales 4 põlvkonda. Tegelikult kestis sõda 116. aastat.

# data[].attributes.body
Sinine osa on Prantsuse kuninga valitsusala.

# data[].attributes.body
Köige edukam kuningavõimu laiendaja oli Philippe II Auguste (1180-1223), kes osava abiellumispoliitikaga liitis krooni valdustega suured krahvkonnad ning haaras endale suure osa Inglismaa mandrile jäävatest valdustest. Sel moel muutus ta võimsaimaks lääniisandaks Prantsusmaal ning tänu sellele lõi materiaalsed eeldused võimu edasiseks koondumiseks. Ta mitte

ainult ei kolmekordistanud oma domeeni, vaid hakkas seda ka palju efektiivsemalt valitsema. Näiteks nimetas ametisse spetsiaalsed

palgalised ametnikud, kes nõudsid sisse makse ja esindasid kuningat kohtuasjades.

# data[].attributes.body
Philippe IV Ilus (1285-1314) mõistis, et makse on lihtsam koguda ning uusi seadusi ellu viia, olles alamatelt heakskiidu saanud. Rahva tugi tuli samuti kasuks võitluses paavstiga,

kes oli vastu vaimulikkonna maksustamisele. Nii kutsuski Philippe Ilus 1302. aastal kokku kogu kuningrigi seisuste esindajad. Uus esinduskogu, mis nimetati generaalstaatideks, kiitis kuninga politika entusiastlikult heaks. Generaalstaadid kutsutigi edaspidi kokku, kui kuningad vajasid tuge suuraadlike

opositsiooni vastu. Hiljem selgus, et generaalstaadid võivad ka ise kuningavõimule vastu hakata.

Philippe Ilus kasutas sõjakulude katteks ebamoraalseid võtteid- lasi valmistada vähendatud väärismetallisisaldusega münte, mis

viis raha devalveerumiseni ja pagendas riigist jõukaid juute, et nende vara konfiskeerida.

# data[].attributes.body
1360. aastal loobus Edward III Prantsuse troonist, ent sai vastutasuks üle neljandiku Prantsusmaast. 14. sajandi lõpul vallutasid Prantsuse kuningad suurema osa maaaladest tagasi, kuid läksid seejärel riidu oma vasallide Burgundia hertsogitega, nii et Burgundia asus inglaste poolele. Pariis langes vaenlaste kätte ja prantslased sattusid üsna lootusetusse seisu. Ootamatult tõstis sõjast väsinud rahva motivatsiooni talutüdruk Jeanne d'Arc, kelle juhtimisel alustasid Prantsuse väed 1429. aastal vasturünnakut ja vabastasid inglaste piiramisrõngast Orléans'i linna. Seejärel kuningaks kroonitud Charles VII-t saatis sõjaline edu ning 1453. aastaks jäi inglaste kätte vaid Calais' sadamalinn Põhja-Prantsusmaal. Saja-aastane sõda oli lõppenud.

# data[].attributes.body
abt- katoliku mungakloostri ülem

domeen- maavalduse osa, mida majandas senjöör (maahärra) ise

läänistamine- maade jagamine vasallidele tasuks hea teenistuse eest

vasall-feodaal, kes sai senjöörilt sõja- vm teenistuse eest kasutamiseks maa-ala ja sellel elavad talupojad

# data[].attributes.body
Sõda tekkis trooni pärimise ning territoriaalsete vaidluste pärast. Edward III tahtis Prantslaste trooni.

# data[].attributes.body
Prantsusmaa kaart 10. sajandi lõpus

(https://www.google.com/url?sa=i&url=https%3A%2F%2Fet.wikipedia.org%2Fwiki%2FKeskaegne_Prantsusmaa&psig=AOvVaw0QQl0S_r9GJ3XRpSNlrQxR&ust=1745566873112000&source=images&cd=vfe&opi=89978449&ved=0CBQQjRxqFwoTCLiXhMWV8IwDFQAAAAAdAAAAABAK) 24.04.2025

Keskaeg 7. klass ajalooõpik 1 osa lk 140-142

(24.04.2025)

Philippe II Auguste pilt

(https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9d/Louis-F%C3%A9lix_Amiel-Philippe_II_dit_Philippe-Auguste_Roi_de_France_%281165-1223%29.jpg/1200px-Louis-F%C3%A9lix_Amiel-Philippe_II_dit_Philippe-Auguste_Roi_de_France_%281165-1223%29.jpg) 24.04.2025

Philippe IV Ilus pilt

(https://images.findagrave.com/photos/2021/282/7533_8f4b610c-3a23-445f-830c-e024b3a464ce.jpeg?size=photos250) 24.04.2025

abt

(https://arhiiv.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=abt&F=M) 24.04.2025

domeen

(https://arhiiv.eki.ee/dict/ekss/index.cgi?Q=domeen&F=M) 24.04.2025

läänistamine

(https://annaabi.ee/l%C3%A4%C3%A4nistamine@) 24.04.2025

vasall

(https://arhiiv.eki.ee/dict/eks/index.cgi?Q=l%C3%A4%C3%A4nimees&F=M&C06=et) 24.04.2025

# data[].attributes.body
Prantsusmaa ja Inglismaa

# data[].attributes.body
Saja-aastane sõda oli pikk konflikt Inglismaa ja Prantsusmaa vahel, mis sai alguse Inglise kuninga Edward III trooninõudest Prantsusmaa kroonile. Esialgu saavutas Inglismaa mitmeid suuri võite (nt Crécy ja Poitiers), vangistades isegi Prantsuse kuninga. 1360. aasta Brétigny rahuleping andis Inglismaale suured alad Prantsusmaal.

Hiljem olukord muutus: Prantsusmaa tugevnes ning Jeanne d’Arc tõi uue vaimu, aidates murda Orléansi piiramise 1429. aastal. Lõplik pöördepunkt saabus 1453. aastal Castilloni lahingus, kus Prantsusmaa võitis ja Inglismaa kaotas peaaegu kõik oma valdused mandril.

# data[].attributes.body
Jeanne d`Arc oli Prantsuse talutüdruk kes osutus rüütliks ja võitles Prantslaste poolel, kuid keskajal naine mehe riietes ei olnud sobilik. Ta elas 1412-1431 ja ta põletati tuleriidal kuna inimesed arvasid, et Jeanne oli nõid.

# data[].attributes.body
Prantslased lõpetasid sõja 1453 kus inglased kaotasid 4000 meest. 1453. aastaks, kui sõjategevus rauges, oli Inglismaa kontrolli alla jäänud ainult Calais' kindlus koos lähiümbrusega Prantsusmaa põhjarannikul, mis jäi 1559. aastani Inglismaa kuninga valdusse.

# data[].attributes.body
Ordaal- nn jumalakohus, kus kaebealuse süü tehti kindlaks nt vee või tuleproovidega.

Generaalstaadid-Kuningriigi kolmeseisuse (vaimulikud aadlikud ja linnkodanikud) esindajate kogu mille kuningas kriitilites olukordades kokku kutsus.

# data[].attributes.body
Jeanne d'Arc:

https://www.hearstnetworks.com/

01.05.25

Millal:

7.klassi õpik keskaeg

02.05.25

Tagajärjed:

7.klassi õpik keskaeg

Pöörde punktid:

https://study.com/academy/lesson/the-100-years-war-england-vs-france.html

7.Klassi õpik

01.05.25

Mõisted:

7.klassi õpik

02.05.25