# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tina Juul Nielsen, 31 år og sygeplejerske
Hvad oplever du, er det sværeste ved at være ufrivillig barnløs?
"Følelsen af, at det er min skyld og følelsen af ikke at kunne gøre hverken fra eller til. Uvished om om det nogensinde vil lykkes. Jeg ville nogle gange ønske, jeg havde en krystalkugle, som kunne fortælle, om vi bliver forældre en dag. For hvis ikke, ville jeg allerede nu kunne koncentrere mig om at finde noget andet, som ville give mit liv mening."

Oplever du, at det var en mulighed at tale med din omgangskreds om den krise, du går igennem?
"Absolut, men det var rigtig svært at sætte ord på, hvilke følelser der fyldte i mig, og min omgangskreds havde måske også lidt svært ved at finde ud af, hvordan de skulle støtte mig i det."
Hvordan har det ændret din hverdag?
"I perioder har det været svært at have en hverdag, fordi det næsten kan blive altopslugende at være så ulykkelig. Jeg har været nødt til at få ændret mine arbejdsvilkår for at kunne være i det, men ellers synes jeg ikke, min hverdag er så anderledes. Måske er det fordi, det er blevet hverdag?"

Ufrivillig barnløshed sker ikke kun i de reproduktive organer, det er en krise i det hele menneske

Har det ændret noget for dig at bryde tabuet i podcasten 'Join the Pudding Club'?
"Jeg er virkelig stolt over at være en del af den gruppe, om end det er en gruppe, ingen har lyst til at være en del af. Jeg er nået til et sted, hvor jeg kan dele mine erfaringer og følelser, uden at det føles ubehageligt eller nøgent, og det føles utroligt stærkt og rart."

"Det er så vigtig at nå ud til mennesker i samme situation og fortælle, at de ikke er alene med de store, svære og somme tider overvældende følelser og tanker. At vi kan stå sammen."
Hvad ville du ønske, du kunne ændre i forhold til fertilitet, ufrivillig barnløshed og behandlinger?
"Vi skal klæde kommende ufrivilligt barnløse bedre på til at navigere i systemet, så de tør stille relevante spørgsmål og krav til behandling."

"Der bør være en mere helhedsorienteret behandling, så man ikke kun hjælper med det mekaniske, biologiske og det medicinske i laboratoriet, men i højere grad får sat forebyggende, understøttende tiltag i gang. F.eks. vægttab i ventetiden, at klinikken kan henvise til eksempelvis diætister, psykologer og parterapeuter. Ufrivillig barnløshed sker ikke kun i de reproduktive organer, det er en krise i det hele menneske."

Emma Louise Rask, 28 år og pædagog
Hvad oplever du, er det sværeste ved at være ufrivillig barnløs?
"Uvisheden. Du springer ud i noget, hvor du ikke aner, om det, du springer efter, nogensinde kommer til dig. Dét er hårdt. Jeg gik positiv ind til det hele og troede naivt på, at "den da var der i første omgang". Skuffelserne gang på gang gjorde fertilitetsbehandling til en kæmpe livskrise for mig. At tvivle på, om man nogensinde kommer til at sidde med sit lille barn og snuse det ind bliver til en sorg, som ændrer en."
Oplever du, at det var en mulighed at tale med din omgangskreds om den krise, du går igennem?
"Jeg er generelt meget åben omkring alt i mit liv, og det samme har jeg været med fertilitetsbehandling. De mørkeste og hårdeste tanker har jeg mest delt med min kæreste, ellers har jeg haft en meget støttende søster og veninder. Det har været enormt betydningsfuldt at få lov at dele og blive mødt i ens krise."

"Jeg mistede min identitet. Jeg var ikke Emma længere, jeg var Emma-i-fertilitetsbehandling"

Hvordan har det ændret din hverdag?
"Hvor lang tid har du? Krisen og fertilitetsbehandlingen bliver hverdag, hvilket i sig selv er lidt sigende. Ens grænser rykkes konstant. Man tager lige en omgang hormonbehandling mere, lige en ægudtagning og ægoplægning mere. Jeg har kastet mig ud i diverse alternative ting. Alt, hvad der måske kunne hjælpe, skulle afprøves - krystaller i lommen, akupunktur, homøopatiske dråber, vitaminer, bøger om hjælp til selvhjælp. Det fyldte hele min hverdag. Jeg mistede min identitet. Jeg var ikke Emma længere, jeg var Emma-i-fertilitetsbehandling."
Har det ændret noget for dig at bryde tabuet i 'Join the Pudding Club'?
"Det har hjulpet mig enormt meget at tale om de svære og lidt forbudte tanker, man har i forbindelse med at være i fertilitetsbehandling. Jeg synes, vi har snakket om nogle utroligt vigtige ting i podcasten, og jeg har følt mig mindre alene. Jeg drømmer om, at podcasten kan give andre følelsen af, at de er mindre alene. For det er de virkelig ikke. Man er ikke alene med de mørke tanker. Man er ikke alene om at synes, at det er for hårdt at være i selskab med veninder og deres børn. Man er ikke alene om helt fysisk at mangle sin lille baby. Man er ikke alene om allerede at være mor helt ind i hjertet."
Hvad ville du ønske, du kunne ændre i forhold til diskursen omkring fertilitet, ufrivillig barnløshed og behandlinger?
"Jeg ville ønske, at den enkelte kvinde og de enkelte par vidste, hvor mange der lige nu i dette øjeblik kæmper samme kamp. Jeg ville ønske, vi var bedre til, når vi sidder i venteværelserne rundt omkring, at sige hej og snakke højt om, hvor sindssygt det hele er. Skab et fællesskab, for det er det stærkeste fællesskab, jeg nogensinde har oplevet og det har hjulpet mig meget."

Camilla Mollerup, 31 år og projektleder
Hvad er det sværeste ved at være ufrivillig barnløs?
"Det sværeste for mig har været kontroltabet og frygten for, at det aldrig vil lykkes os at blive forældre. Det er en altoverskyggende følelse af afmagt, når vi gang på gang får et negativt svar, og jeg ikke bare kan tage styringen og kæmpe mig ud af den her krise. Jeg kan kun forsøge at hænge i og gøre mit bedste for at passe på mig selv, indtil det forhåbentligt får en lykkelig slutning."
Har det været en mulighed at tale med din omgangskreds om den krise, du er går igennem?
"Det har ikke været en mulighed ikke at tale om det. Det, der har været sværest for mig at tale om, har været de modbydelige tanker, der dukker op i de mørkeste perioder - misundelse, jalousi og vrede over, at alle bliver ved med at blive gravide, selvom jeg ikke kan. Det har taget mig år at turde fortælle mine veninder om de tanker."

Jeg ville ønske, at jeg kunne fjerne alle nærmeste pårørendes frygt for at sige, gøre eller være noget forkert

Hvordan har det ændret din hverdag?
"Jeg siger nu oftere nej til aftaler og begivenheder. Hvis jeg kan mærke, at det er en dum dag, og jeg trænger til at komme hjem, så tager jeg hjem i stedet - eller det øver jeg mig i hvert fald på. Det havde jeg aldrig gjort tidligere."
Har det ændret noget for dig at bryde tabuet i podcasten 'Join the Pudding Club'?
"Jeg er glad og meget stolt over at være med i 'Puddingklubben'. Jeg føler mig stærkere, end jeg har følt mig længe, og det har givet mig en følelse af at få lidt af kontrollen tilbage. Jeg er blæst bagover af de mange søde og rørende reaktioner, der er sendt min vej, og det giver mig mod til at holde hovedet lidt højere og kæmpe videre."
Hvad ville du ønske, du kunne ændre i forhold til diskursen omkring fertilitet, ufrivillig barnløshed, behandlinger?
"Jeg ville ønske, at jeg kunne fjerne alle nærmeste pårørendes frygt for at sige, gøre eller være noget forkert. De nærmeste pårørende må aldrig stoppe med at støtte, håbe, elske og prøve at forstå. Vi ved godt, at det er svært, for det, der kan være rigtigt at sige i dag, kan være helt forkert at sige i morgen. Men vi har brug for jer - på den ene eller anden måde - også selvom vi afviser jer flere gange undervejs."
Du har netop læst en artikel fra Heartbeats.dk. Hvis du kunne lide, hvad du læste, så kan du tilmelde dig vores nyhedsbrev HER eller hoppe hen på forsiden og læse mere HER. Du må også meget gerne dele os med dit netværk, så vi kommer bredere ud. Tak

# data[].attributes.attachment_link.title
Tre kvinder fortæller om at være ufrivillig barnløs

# data[].attributes.attachment_link.description
I Heartbeats' nye podcast-serie om ufrivillig barnløshed 'Join The Pudding Club' møder vi tre unge kvinder midt i deres livs største krise. Her fortæller de, hvordan det er at være i fertilitetsbehandling.

# data[].attributes.attachment_link.title
Lenas drøm bristede: “Det har været en livslang sorg at være ufrivilligt barnløs”

# data[].attributes.attachment_link.description
Skuffelse og sorg kan fylde meget, når vores drøm ikke går i opfyldelse. Mød Lena, der måtte indstille sig på et liv som barnløs, selvom hendes store drøm var at stifte familie.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ordet ”psykose” kan sætte mange tanker og associationer i gang. Men hvornår taler man om en psykose?

# data[].attributes.attachment_link.title
Reborn Dukke | Online Butik for Realistiske Babydukker

# data[].attributes.attachment_link.description
Reborn Dukke Shop tilbyder dig smukke silikone genfødte dukker, der er meget realistiske. Adoptere en reborn dukkepige eller -dreng, der er mere ægte end livet!

# data[].attributes.attachment_link.title
DRTV - Indefra med Anders Agger: Livskrise (1:2)

# data[].attributes.attachment_link.description
I en grøftekant i udkanten af Aarhus ligger en håndskrevet seddel med syv punkter. De første punkter lyder: Ændre livsindstilling, er jeg ensom? og rydde op i køkken. Sedlen ender i Anders Aggers hånd og i en jagt; både på den der har skrevet sedlen, men også på hvad det vil sige at have en livskrise. Det bringer ham rundt til en række skæbner i den lille, østjyske landsby, Hjortshøj, hvor sedlen er fundet. Udløber: 1. nov 2027

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Malou og Cia er mødre, men deres børn er ikke levende. De er dukker og opfylder det tomrum og den sorg, som fravalget af rigtige børn giver. Parret er nemlig bevidste om, at de på grund af deres diagnoser ikke er i stand til at tage vare på levende børn.

Malou lægger forsigtigt hånden ind under nakken på babyen, før hun langsomt løfter den lille pige op fra liften. Pigen hedder Bonnie og har en sut i munden. Hun siger ikke noget, da hendes mor løfter hende op og sætter sig i sofaen.

Som Malou sidder i sofaen sammen med sin kæreste, Cia, og deres tre børn, ligner de to kvinder med deres børn.

Der er bare den forskel, at ingen af børnene er levende. De er såkaldte Reborn-dukker, som har en livagtig lighed med rigtige børn.

- Når vi kigger på vores børn, føler vi en form for kærlighed. Vi føler en vis magi, når vi bruger tid med dem, men vi kan også lægge dem væk igen, siger 38-årige Malou Aaby Jensen, der er dukkemor til Saga og Bonnie. Saga er omkring et år, mens Bonnie er tre-fire måneder.

Cia og Malou mødte hinanden i et forum for Reborn-mødre på nettet for snart to år siden. I dag er de forlovede og bor sammen i Tølløse.

Cia er dukkemor til Maggie, der er udformet som en præmaturbaby på 750 gram.

- Jeg er selv født ni uger for tidligt og var på størrelse med Maggie. Hun er noget særligt for mig, fordi jeg selv er født for tidligt. Min mor kunne ikke kramme mig, så det er noget specielt at kramme og vugge Maggie. Når jeg holder hende, får jeg trang til at beskytte hende og føler mig som mor. Det giver mig rigtig meget, fortæller Cia Lindholm, der er 26 år.

Hun er født med spastisk lammelse og kan kun bruge den ene side af kroppen, men Maggie er så lille, at hun godt kan give hende tøj på. Og parret har meget tøj til deres børn.

- Når jeg går med barnevognen eller køber børnetøj, giver det mig en følelse af normalitet. Andre ser mig som en almindelig mor, og i det sekund får jeg lov at være en normal mor, siger Malou.

Cia og Malou taler om deres Reborn-dukker, som andre taler om deres børn. De har personligheder ogderes egne små kendetegn. Saga har små skønhedspletter på benet, Maggie har en babys små kantede negle, mens Bonnie har tykke babyfolder.

- Dukkerne er en form for terapibabyer og opfylder vores behov for at give kærlighed og omsorg. De er en trøst for os, fordi vi går med en sorg over ikke at kunne blive mødre eller være en del af normen, siger Malou.

Hun og Cia har fravalgt børn, da de begge har psykiske diagnoser. På dårlige dage kan det være en trøst og støtteat sidde i sofaen med sin Reborn-dukke.

- Da jeg var yngre, ville jeg gerne have børn, men jeg har erkendt, at jeg ikke kan tage vare på et barn. Det ser jeg faktisk også som en styrke, selv om det har været hårdt at indse, siger Malou bestemt.

Cia nikker.

- Ja, nogle dage kan vi ikke engang tage vare på os selv. Vores Reborn-børn er der for os og ikke omvendt. Hvis vi ikke kan overskue at være mødre, behøver vi ikke at tage dem op. Det kan man ikke med rigtige børn, konkluderer hun.

Nogle dage bruger de meget tid sammen med deres dukker. På telefonen har de en app, som kan indstilles, så den på bestemte tidspunkter fortæller, om babyen skal skiftes, have madeller sove.

- Dukkerne er så realistiske, at vi knytter os til dem, for der sker noget i hjernen, når man bruger tid med sin "baby", siger Malou og tilføjer: - Det er altså ikke det samme som at lege meddukker.

Hun sætter ordet "baby" i citationstegn, for kvinderne ved godt, at deres børn ikke er levende.

- Vi er meget bevidste om, at vores Reborn-børn ikke er rigtige børn, men en erstatning. Nogle dage gør det for ondt at være i nærheden af dem, fordi de minder os om, at vi ikke er rigtige mødre, selv om dukkerne også er en trøst for de børn, vi ikke har, fortæller hun.

Deler ikke dukker

Malou kæmpede i begyndelsen med angsten for, hvad andre ville sige til, at hun var mor for en dukke. Så meget at hun faktisk solgte sin første Reborn igen efter et par måneder.

- Jeg sad i flere timer og kiggede på ham, før han blev solgt, og jeg fortrød det. Heldigvis blev han solgt til en god mor, der er glad for ham, fortæller hun.

Siden har hun haft flere Reborns, som hun har solgt videre til andre mødre.

- Ja, det kan man jo ikke med rigtige børn, griner hun.

Saga var også oprindelig Cias, men da hun på grund af sit handicap havde svært ved at håndtere den store dukke, adopterede Malou hende.

- Når man bruger tid med sin Reborn, opstår der en forbindelse mellem os. På et tidspunkt kan man mærke, at dukken skal videre til en anden mor, ligesom jeg også har haft dukker, hvor der ikke opstod den forbindelse, forklarer Malou.

Af samme grund er kvinderne heller ikke fælles om deres Reborn-dukker. De er mødre for hver deres dukker.

- Vi kan godt sidde med hinandens børn, men vi har behov for at føle, at vi er mødre for vores egne, og at det er noget særligt, siger Cia.

I dag står Cia og Malou ved, at de er Reborn-mødre. Så meget at de lavede et opslag i den lokale Facebookgruppe for at fortælle om deres liv som Reborn-mødre.

- Vi var bange for, at folk ikke forstod os, men vi fik god respons, og mange havde respekt for vores valg. Nogen synes sikkert, det er underligt, men vi vælger at gøre det, som gør os glade, siger Malou.

- Vi vil gerne fjerne fordommene ved at være dukkemødre. Flere ville have gavn af at få en Reborn-dukke i stedet for at få det ene barn efter det andet, som de ikke kan tage vare på, fortsætter Cia.

Det er tid til, at fotografen skal forevige familien af levende og ikkelevende medlemmer. Kameraets "eyefokus"-funktion fanger automatisk Sagas øje og stiller skarpt. Ganske som hvis hun været en levende pige.

# data[].attributes.attachment_link.description
Malou og Cia er mødre, men deres børn er ikke levende. De er dukker og opfylder det tomrum og den sorg, som fravalget af rigtige børn giver. Parret er nemlig bevidste om, at de på grund af deres diagnoser ikke er i stand til at tage vare på levende børn.

# data[].attributes.headline
Hvad er en livskrise og hvordan håndtere man det?

# data[].attributes.subject
Hvad er en livskrise og hvordan håndtere man det?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Psykolog Jens Einar Jansen Specialist i psykoterapi, Specialpsykolog i psykiatri, Ph.d.

# data[].attributes.attachment_link.title
Hvad er en livskrise og hvordan kommer man igennem den? - Psykolog Jens Einar Jansen

# data[].attributes.attachment_link.description
Alle oplever kriser en gang i mellem. De er en del af livet, og de fleste kommer igennem dem på en god måde. Man kommer ofte styrket ud af en krise, og man er bedre rustet til næste udfordring. Men hvis man ikke håndterer dem, kan det føre til depression og angst.

# data[].attributes.attachment_link.title
De siger, at Sofie ikke er rigtig mor, fordi hendes baby er en dukke: “Jeg er lige så meget mor som andre” | Femina

# data[].attributes.attachment_link.title
Livskrise | Hvordan håndterer jeg livskriser? | Psykologer i Danmark

# data[].attributes.attachment_link.description
Det er de færreste, der går gennem livet uden at møde en livskrise. Læs her, hvordan du kan komme igennem tiden efter den kritiske hændelse.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Der er overordnet to former for kriser, nemlig udviklingskriser og traumatiske kriser.

Udviklingskriser, som også kan kaldes livskriser, er de former for kriser, som sker i forbindelse med ændringer i den enkelte persons liv. De traumatiske kriser er karakteriseret ved pludselige og uventede begivenheder, som kan være livstruende eller påvirke personens helbred.

Dette tema handler om livskriser. I temaet "Klar krisen" kan du få informationer og gode råd om traumatiske kriser og om tendenser i samfundet efter en krise - også med fokus på coronapandemien, som har påvirket hele verden i en lang periode. Børn kan også opleve traumatiske kriser, og som pårørende skal man hjælpe dem bedst muligt igennem.

Livskriser

Livskriser

Livskriser er noget, vi alle før eller siden oplever. Krise betyder forandring eller vendepunkt, og livskrisen er en del af vores liv. Livskrisen kan opstå i forskellige aldre og faser. Vi kan opleve livskriser, når projekter mislykkes, når livet midlertidigt ikke giver mening eller ved store forandringer. En livskrise kan fx udløses af skilsmisse, dødsfald, fyring, men kan også opstå uden ydre forandringer.

Det er meget individuelt, hvordan vi reagerer i en livskrise - uanset om vi i forvejen er psykisk sårbare, eller om krisen har udløst psykiske problemer og svære følelser. Men med den rette hjælp og støtte kan krisen give menneskelige erfaringer og modenhed, som kan bruges i livet fremover. Her kan du læse om livskriser i forskellige afskygninger. Og du kan finde gode råd til selv at håndtere en krise.

Livskriser er forskellige

Livskriser kan være meget forskellige

Kender du fornemmelsen af, at du ikke er helt der, hvor du gerne vil være? At du godt kan mærke, at noget er galt, men at du ikke tør handle eller ved, hvordan du skal handle. Måske har du i lang tid ikke været glad for dit arbejde. Måske knirker parforholdet lige rigeligt, efter at det hele går op i børn og madpakker. Eller måske er du grundlæggende i tvivl om, om det er den rigtige vej, du har valgt i livet.

En livskrise kan opstå i forbindelse med skilsmisse, en fyreseddel, eller fordi pensionsalderen står for døren. Kommer du godt igennem livskrisen, kan du komme styrket ud på den anden side - og være klar til den næste livskrise. For livskriser er ikke noget, du selv vælger fra eller til. De er en naturlig del af livet. Men håndteres livskrisen ikke, kan det føre til angst, depression eller anden psykisk sygdom.

"Du er i en livskrise, når du spørger til livets mening og ikke kan finde den, eller når du er fastklemt i en position, som du ikke kan komme ud af. Modsat andre kriser, som fx en traumatisk krise, der opstår på grund af noget uventet, så er livskrisen eksistentiel. Det vil sige, at det er en krise, som er knyttet til det faktum, at vi lever livet med alle dets op- og nedture. Deraf begrebet livskrise," forklarer psykolog Jørn Laursen. Han har beskæftiget sig med området hele sin karriere og skrevet både fag- og skønlitterære bøger om livskriser.

Livskrisen fylder meget i livet og på mange planer. Den opstår ofte i samspil med andre mennesker og de valg, vi tager eller ikke tager. Og ofte er det en kombination af indre og ydre livsvilkår, der fører til livskrisen. Vi kommer i livskrise mange gange i vores liv, men vi skal huske, at det, der gør os stærkest som mennesker er, at vi får lov til at opleve krisen, får lov at gennemleve den og ikke mindst får lov at opleve, at vi godt kan overleve livskrisen.

Når projekter mislykkes og livet ikke giver mening

I sit hjem i Birkerød, hvor Jørn Laursen også har sin praksis, har han hjulpet mange klienter i årenes løb. Et gennemgående træk hos de mennesker, han har hjulpet gennem livskriser, er, at de er nået til et sted i livet, hvor et livsprojekt er mislykket eller vakler.

Når de store livsprojekter mislykkes, vil man ofte opleve, at livet ikke længere giver mening. At alt det, som man har kæmpet for og henimod, ikke længere giver livsenergi og indhold i hverdagen. En livskrise kan i princippet være ganske kortvarig, men ofte vil den tage både uger, måneder og år at komme igennem. Det tager tid at erkende, at projektet er kuldsejlet, og at det er nødvendigt med et nyt valg for at komme videre.

"Det projekt, der fx hedder at få børn og lave en lille familie og have et godt arbejdsliv, kan jo mislykkes. Og hvis det mislykkes, kan du føle dig som en fiasko. Det samme gælder alle de andre livsprojekter, vi har gang i, som handler om at leve det gode liv - hvad end det er for dig. Karriere, kernefamilie, forældreskab, parforhold, ambitioner og så videre," siger Jørn Laursen

Livskrise handler om håndtering

Livskriser er en naturlig del af livet og bliver udløst af noget, du sjældent kan kontrollere.

Det er nærliggende at tænke, at der må findes en måde at undgå livskriser på. Men det er ikke sådan, man skal tænke, forklarer Jørn Laursen. "Livskrisen er i sig selv et værktøj på grund af de erfaringer, du gør dig. Jo flere erfaringer, du gør dig, jo bedre vil du kunne håndtere en kommende livskrise. Næste gang du står over for en fyring eller er i et parforhold, som bryder sammen, går du måske ikke helt så meget ned. For du ved, at du kan klare det, og at der er lys for enden af tunnelen."

Håndtering kalder i høj grad på handling. På lavpunktet i livskrisen kan man blive angst for at miste grebet om selve livet. Intet giver mening, og man har svært ved at se en fremtid for sig. Det er i virkeligheden der, man skal være allermest robust, tage handling og kæmpe imod følelsen af ligegyldighed, som kan blive en sovepude, uddyber Jørn Laursen.

Curlingbørn og bjørnetjenester

Som pårørende til et menneske, der står i en livskrise, er det fristende at tænke, at personen bare skal have et par gode råd - og at du måske skal tage valget for personen, som er i vildrede. Men det er ikke tilfældet. For i sidste ende kan det, der var tænkt som et velmenende råd, blive en bjørnetjeneste. For når du vælger for en anden, fratager du personen ansvaret for sit liv. Det er udfordringen for curlinggenerationen, forklarer Jørn Laursen.

"Jeg oplever i dag, at mange unge kommer i livskrise. Det er en kombination af curling-forældrene, som i bedste mening har løst alle problemer for deres børn, og så et skyhøjt ambitionsniveau blandt især pigerne. Men modstand er en del af livet, og det er problemet med curlingforældrene, som ønsker at feje alle sten af vejen for deres børn. For det ender blot med at give børnene nogle andre kriser. De føler måske ikke, at de bliver taget alvorligt, de bliver nemt slået ud af kurs, eller de bliver endnu mere i tvivl om, hvad de vil med livet."

Spørg og lyt

I stedet anbefaler Jørn Laursen, at man som pårørende til et menneske i livskrise lytter og spørger ind til, hvad der er galt. At man deler sine og andres erfaringer fra lignende situationer, men uden at give egentlige råd og uden at overtage problemerne. Man skal minde sig selv om, at det vigtigste er, at man lader personen selv tage den endelige beslutning om, hvad de vil gøre for at komme videre. Kun hvis et menneskes livskrise er så dyb, at den er til fare for personen selv, kan du opfordre personen til at søge professionel hjælp eller komme med egentlige råd.

Accepter og håndter
Prøv ikke at undgå livskriser, men bliv bedre til at håndtere dem. Livskriser opstår ofte i livets skelsættende faser, så når de kommer, kan du være bevidst om risikoen. Accepter dem og reflekter over dine muligheder for til sidst at tage en beslutning om, hvad du skal gøre for at komme videre. Måske er det blot enkelte justeringer, der skal til i dit liv, eller måske er det radikale ændringer, før du kan få dit liv på ret køl, og det igen bliver meningsfuldt.
Lær af dine livskriser
Når du befinder dig i en livskrise, kan du komme styrket ud på den anden side. Selve livskrisen kan blive et værktøj for dig, så du bedre kan komme igennem den næste. Du kender dig selv lidt bedre og ved, at du før har været noget tilsvarende igennem. Justér din strategi ud fra, hvad du lærte af din sidste livskrise. Måske lagde du låg på dine følelser for længe? Måske lukkede du for meget af for omverdenen? Eller måske lod du andre tage de svære beslutninger for dig?
Gør nytte i samfundet
Et meningsfuldt liv handler om at føle, at du hører til i verden og gør nytte i samfundet. Du er noget igennem andre mennesker. Opsøg derfor fællesskaber og netværk, hvor det handler om at give, uden at du nødvendigvis får noget helt konkret igen. Meld dig til frivilligt arbejde i det lokale asylcenter, som kasserer i sportsklubben eller bestyrelsesmedlem i den lokale forening. Netværket kan også gøre dig mere robust i tider med krise og turbulens i dit liv, hvor du har brug for støtte.

Mor eller far med livskrise

Når mor eller far har en livskrise

Som forælder kan du lige såvel som alle andre få en livskrise. For livskriser er en naturlig del af livet og noget, alle kæmper med fra tid til anden. Men det er vigtigt, at du ikke lader dine børn blive unødigt påvirket af din livskrise, for ellers kan de lide psykisk overlast.

Overgangen fra livet uden børn til livet med børn kan for mange par i sig selv resultere i en livskrise. Livet skal på mange punkter lægges om, når både privatliv, arbejdsliv og fritidsliv skal passes ind efter barnets præmisser. Tidligt op, tidligt i seng, faste spisetider, aflevering og afhentning i daginstitution.

Alvorlige konsekvenser for barnet

Men uanset om din livskrise bliver udløst af omvæltningen ved at blive mor eller far, en fyreseddel eller noget andet, så er det vigtigt at huske på barnets tarv. Dit barn kan nemlig tage skade, hvis du ikke håndterer situationen rigtigt og giver barnet den rigtige omsorg.

Hvis barnet bliver udsat for omsorgssvigt i længere tid, kan det føre til mistrivsel. Det kan både komme til udtryk som ængstelighed, utryghed og aggression hos barnet. Barnet kan blive angst, ensomt og måske endda depressivt, hvis det ikke kan give udtryk for egne behov og følelser i en tryg atmosfære med en lydhør og fortrolig voksen derhjemme.

Problemet vil typisk opstå på baggrund af den stresstilstand, du kan komme i som følge af en livskrise. Når du er stresset, bliver din lunte over for dit barn kortere, og du kan have svært ved at sætte dig i barnets sted.

Vigtigt at tale med børnene

Men hvordan håndterer man det så bedst muligt? Det gør man ved at tænke på sine børn som små intelligente væsener, mener psykolog med speciale i livskriser Jørn Laursen. For når mor eller far har en krise, kan børnene godt mærke det. De ved ikke, hvad det er for noget, men de kan mærke, at der foregår et eller andet. I værste fald kan det være, at barnet tror, at det er skyld i, at mor eller far har det dårligt.

Det betyder ikke, at man skal dele alt med sine børn, men det er vigtigt at tale med barnet om det på en ordentlig måde og på en måde, barnet kan forstå: "Det er en balance, hvor man selvfølgelig ikke skal begynde at tale om død og ødelæggelse med barnet. Men man kan tale med barnet om, at man er ked af det, fordi morfar er alvorlig syg og skal indlægges. Man kan fx sige: 'Jeg græder, fordi morfar er syg, og det bekymrer mig, og ikke på grund af dig.' Men du må ikke gøre din livskrise til barnets problem - problemet skal du selv løse," slår Jørn Laursen fast.

Pensionister med livskrise

Livskriser hos pensionister

Mange ældre oplever livskrisen banke på, når et langt liv på arbejdsmarkedet med kolleger og faste opgaver pludselig bliver afløst af livet som pensionist og en tom kalender. For den store frihed til at gøre, hvad man vil, og fylde kalenderen ud med nye gøremål kræver en indsats og gåpåmod.

Når det spidser til på jobbet, kan man ofte høre sig selv eller en kollega tale længselsfuldt om den dag, hvor man kan gå på pension. Men paradoksalt nok resulterer overgangen fra arbejdsliv til tilværelsen som pensionist for mange i en livskrise. Det skyldes forskellen på forventningen til, hvordan livet som pensionist bliver, og hvordan det rent faktisk er, forklarer psykolog med speciale i livskriser Jørn Laursen: "Når du har været vant til at arbejde otte timer om dagen og derigennem har fundet dine værdier og en stor del af meningen med livet, så er det klart, at det er svært at stoppe og sige endeligt farvel til jobbet. Også selvom du i perioder har gået og sukket efter tilværelsen som pensionist."

Undersøgelser viser, at vi i Danmark generelt er meget glade for at arbejde, og vi finder en stor del af vores identitet igennem arbejdet. Også mere end vores europæiske naboer. Fx er der langt flere i Danmark, der svarer, at de ville være glade for at have et arbejde, også selvom de ikke har brug for pengene, end det er tilfældet i vores nabolande.

Gode råd til pensionisten

Plej din hjerne. Sørg for at holde hovedet klart og bruge din forstand. Følg med i medierne og opsøg ny viden.

Hold dig fysisk i orden. Når din krop er fysisk i orden, går der længere tid, før du skranter - det gælder både fysisk og mentalt.

Kom ud blandt andre. Det sociale er vigtigt, så du får stimuleret din sociale intelligens og fantasi og får nye input igennem samværet med andre.

Vær i kontakt med dine følelser. Forsøg at være positiv, og vis din familie og venner, at du holder af dem. Elsk din partner, og husk stadig at gå i seng sammen.

Noget andet i livet end arbejde

Et af Jørn Laursens råd lyder, at man skal finde noget at fylde livet med uden for jobbet i god tid før pensionen. På den måde bliver livet fyldt af andre ting end karriere, som man kan bygge videre på, når arbejdslivet er slut. "Hvis du er i stand til at have et meningsfuldt liv ud over arbejdslivet i form af et aktivt fritids- eller familieliv, så er du godt rustet til livet uden fast arbejde. For når du så går på pension, kan du involvere dig yderligere i dit fritidsliv, som nu er dit primære liv. Om det så er med fokus på familien, skiløb eller som frivillig i foreningslivet, er sådan set lige meget. Bare det giver mening for dig," siger Jørn Laursen.

En vigtig del af et meningsfyldt liv drejer sig om at have noget at møde op til, og at nogen forventer noget af en. Og det er netop det, mange savner, når de må sige farvel til kolleger og faglige udfordringer på jobbet.

Sværere for mænd end kvinder

Sværere for mænd end kvinder

Østrigeren Viktor Frankl (1905-1997), som var neurolog og psykiater, sagde, at mænd dør to år efter, at de går på pension, for så er meningen med livet væk. Udsagnet skal tages med et gran salt, understreger Jørn Laursen, men alligevel har den gamle østrigske psykiater en pointe, mener han. Især når man sammenligner med kvinder: "Min erfaring er, at kvinder er væsentligt bedre til at omstille sig til den nye rolle som pensionist. De er bedre til at holde sig aktive og engagere sig i andre og noget nyt. Derimod oplever jeg, at mænd, der går på pension, har sværere ved at finde de små og store ting i hverdagen, som giver dem glæde og indhold, når karrieren er indstillet."

Derfor lyder rådet fra Jørn Laursen, at mænd - og deres nærmeste - bør være særligt opmærksomme på at finde nye projekter og aktiviteter, som de kan fylde pensionisttilværelsen ud med, så en livskrise ikke sætter sig fast og udvikler sig til noget alvorligere som en depression.

Tal om det negative

Vi skal kunne tale om det negative ved livskriser

Fra selvhjælpslitteratur til primetime tv-serier bliver vi præsenteret for fortællinger om, at man kommer styrket ud på den anden side af en livskrise. Men ikke alle kan leve op til den positive historie om, at hvad du ikke dør af, gør dig stærkere. Derfor er det vigtigt også at have lov til at sige: Den oplevelse kom der ikke noget godt ud af, mener psykolog Svend Brinkmann.

Hvordan passer en livskrise ind i vores kultur i dag, hvor man helst skal se selv de største problemer som lærerige udfordringer? En kultur, hvor tendensen er, at man skal være i evig personlig udvikling, på vej op ad karrierestigen og ud i verden, og hvor det forventes, at man har ja-hatten på, uanset hvad man bliver mødt med. Her passer livskrisen rigtig dårligt ind, hvis man spørger professor i psykologi Svend Brinkmann.

Vi mangler sprog og begreber for alt det negative og tragiske i livet

I 2014 udgav Brinkmann den meget populære anti-selvhjælpsbog "Stå fast - Et opgør med tidens udviklingstvang". Her kritiserer han det, som han kalder den accelererende kultur med dens ensidige fokus på præstation, udvikling og positivitet.

Livskrisen står i direkte modsætning til idealet om, hvordan man bør være i det samfund, vi har i dag. Når man er i en livskrise, er man jo ude af stand til at præstere, hvad man ellers plejer. Man er kørt fast.

Vigtigt med flere fortællinger

Vi kender formentlig alle de klassiske historier om en kvinde, der fik en kronisk sygdom, men fik et nærmere forhold til sin familie, eller om en mand, der fik stress, men lærte sig selv bedre at kende som resultat.

Når vi hører fortællinger om livskriser, er det stort set altid med en lykkelig slutning: Der kommer noget godt ud af krisen. Men den tendens er Svend Brinkmann kritisk over for. Han mener, at de mange overvindelseshistorier kan lægge et større pres på personer ramt af krise.

"Det er selvfølgelig ikke forkert, at man lærer noget af sine kriser, og at man har den fortælling som en del af sin livshistorie: Jeg overvandt krisen og kom ud på den anden side som en stærkere, bedre person," siger Brinkmann og fortsætter: "Det, jeg er kritisk over for, er, hvis den type fortælling bliver den eneste måde at forholde sig til en livskrise på. Hvis det er skabelonen for, hvordan det er rigtigt at gennemleve kriser, er der jo mange, der ikke kan leve op til det."

Et slag for svagheden

Et slag for svagheden

Svend Brinkmann savner derfor også plads til de historier, hvor krisen ikke nødvendigvis munder ud i nye erkendelser eller styrkede relationer. "Jeg vil gerne slå et slag for vores svaghed," siger han og fortsætter: "Det skal også være legitimt at sige: Det her skete for mig, og jeg var ikke stærk nok til at klare det. Jeg knækkede. Og hvis jeg har lært noget, så var det kun det: At jeg IKKE kunne klare det."

Brinkmann mener, at det kan være krænkende for personer i krise, hvis de presses til at tænke positivt om noget, de meget naturligt oplever som negativt, uanset om det er et dødsfald, en skilsmisse eller noget helt tredje. Brinkmann mener derfor, at man på et kulturelt plan skal blive bedre til at tale om det negative uden at vende det til noget positivt.

Tal om døden

"Vi mangler sprog og begreber for alt det negative og tragiske i livet," siger han, og fremhæver døden som en af de ting, vi ofte viger uden om at tale om. "Døden er jo en del af livet, og jo tidligere vi begynder at tale med vores børn og hinanden om det, jo bedre bliver vi i stand til at håndtere det. Ikke fordi det bliver forvandlet til noget positivt, men fordi vi kan ruste os bedre til at forholde os til det som et uomgængeligt vilkår."

Det samme gælder for andre ting, der kan få krisen til at ramme os, mener Brinkmann. Han understreger, at det at ruste sig til tragedierne ikke må være endnu en ting, som bliver pålagt den enkelte som den eneste rigtige måde at håndtere krisen på. Det er også en forandring, der skal ske på et kulturelt plan.

Meningsfuld sorg

Meningsfuld sorg

Svend Brinkmann mener også, at mennesker ramt af en livskrise, kan finde hjælp i tanken om, at der oftest er en mening med den lidelse, man oplever. "Sorg er et interessant fænomen i den sammenhæng, for det er uhyre lidelsesfuldt, men samtidig dybt meningsfuldt," siger han og forklarer, at sorg eksempelvis peger på de bånd, vi har til andre mennesker, og sorgen opstår, når de bånd skæres over. "Når man er i krise, kan det være godt at tænke på, at det ikke er noget, som er kommet ud af det blå, og som nødvendigvis skal overvindes hurtigst muligt med terapi eller piller."

En fast vending, når man taler om livskriser, er, at folk skal se at komme videre. Det afspejler ifølge Brinkmann den præstationskultur, vi lever i, og som han gerne vil gøre op med. "Vi skal selvfølgelig ikke dyrke det negative, men vi skal have lov til at tage en pause og forholde os reelt til det dårlige, der er hændt os," siger Svend Brinkmann.

# data[].attributes.attachment_link.description
Man kalder det udviklingskriser eller livskriser, når livet pludselig forandrer sig drastisk. I dette tema sætter vi fokus på viden om netop livskriserne og giver dig en række gode råd til, hvordan du bedst håndterer dem.