# data[].attributes.headline
Опрацюйте презентацію. 

# data[].attributes.subject
Опрацюйте презентацію. 

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання: Прочитати оповідання "Подорожній, коли ти прийдеш у Спа..."                                       Підготуватись до контрольної роботи за розділами "Антиутопія у світовій літературі", "Проблема війни і миру в літературі ХХ ст."

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання: Прочитати оповідання "Подорожній, коли ти прийдеш у Спа..."                                       Підготуватись до контрольної роботи за розділами "Антиутопія у світовій літературі", "Проблема війни і миру в літературі ХХ ст."

# data[].attributes.headline
Добрий день. Починаємо роботу над розділом "Проблеми війни і миру в літературі ХХ ст."                                     Робота над розділом почнеться зі знайомства з творчістю Бертольда Брехта та особливостями започаткованого ним епічного театру.                                                           Пропоную уважно подивитись відеопрезентацію по темі (автор Вербецька О.А.)

# data[].attributes.subject
Добрий день. Починаємо роботу над розділом "Проблеми війни і миру в літературі ХХ ст."                                     Робота над розділом почнеться зі знайомства з творчістю Бертольда Брехта та особливостями започаткованого ним епічного театру.                                                           Пропоную уважно подивитись відеопрезентацію по темі (автор Вербецька О.А.)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Никисла Нелля Іванівна

# data[].attributes.attachment_link.title
Епічний театр Б. Брехта.  Зображення війни як засобу збагачення в драмі «Матінка Кураж та її діти»

# data[].attributes.headline
Пропоную детальніше ознайомитись з темою за презентацією (автор Волошина І.О.). Обов'язково запишіть і вивчіть визначення за слайдом 4. За слайдом 5 запишіть особливості драми-притчі.                           Дати відповіді на питання слайду 10 (після опрацювання ст.124-125 вашого підручника).

# data[].attributes.subject
Пропоную детальніше ознайомитись з темою за презентацією (автор Волошина І.О.). Обов'язково запишіть і вивчіть визначення за слайдом 4. За слайдом 5 запишіть особливості драми-притчі.                           Дати відповіді на питання слайду 10 (після опрацювання ст.124-125 вашого підручника).

# data[].attributes.attachment_link.title
Бертольд Брехт

# data[].attributes.headline
За наступною презентацією (автор Федоренко В.І.) запишіть у зошити і вивчіть основні положення епічного театру Бертольда Брехта. Зверніть увагу на фото спектаклів Б.Брехта. Які риси епічного театру відображені в ньому?

# data[].attributes.subject
За наступною презентацією (автор Федоренко В.І.) запишіть у зошити і вивчіть основні положення епічного театру Бертольда Брехта. Зверніть увагу на фото спектаклів Б.Брехта. Які риси епічного театру відображені в ньому?

# data[].attributes.attachment_link.title
Основні положення епічного театру Б.Брехта

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання: до 28.02.2023 надіслати фото опрацьованих матеріалів уроку. Опрацювати за підручником ст.117-118; 119-122; 124-126

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання: до 28.02.2023 надіслати фото опрацьованих матеріалів уроку. Опрацювати за підручником ст.117-118; 119-122; 124-126

# data[].attributes.headline
Для повторення матеріалу попереднього уроку подивіться відеопрезентацію (автор Л.Юлдашева). З неї запишіть твори-антиутопії  та прізвища їх авторів.  Запишіть історію Океанії, піраміду тоталітаризму, міністерства, гасла Партії.

# data[].attributes.subject
Для повторення матеріалу попереднього уроку подивіться відеопрезентацію (автор Л.Юлдашева). З неї запишіть твори-антиутопії  та прізвища їх авторів.  Запишіть історію Океанії, піраміду тоталітаризму, міністерства, гасла Партії.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Розділ 4. Джордж Орвелл. «1984» (підготувала Л.П. Юлдашева)

# data[].attributes.headline
Для перевірки ваших знань заповніть наступну таблицю і надішліть на мою пошту до наступного уроку. Заповніть якомога детальніше. Це завдання є обов'язковим для виконання.

# data[].attributes.subject
Для перевірки ваших знань заповніть наступну таблицю і надішліть на мою пошту до наступного уроку. Заповніть якомога детальніше. Це завдання є обов'язковим для виконання.

# data[].attributes.headline
Для початку познайомимось з біографією Дж.Оруелла.

# data[].attributes.subject
Для початку познайомимось з біографією Дж.Оруелла.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Джордж Орвелл

англ. George Orwell

Ім'я при народженні

Ерік Артур Блер ( англ. Eric Arthur Blair )

Псевдо

Джордж Орвелл,
Джон Фрімен ( англ. John Freeman )

Народився

, , 25 червня 1903 Біхар, Британська Індія [1][2][...]

Помер

21 січня 1950 Лондон, Велика Британія туберкульоз [1] [1][2][...] (46 років)

·

Поховання

Громадянство

Велика Британія

Національність

англієць

Місце проживання

Діяльність

журналіст, письменник, поет

Сфера роботи

Антифашизм і демократичний соціалізм

Alma mater

грудень ( Ітонський коледж ( Веллінгтон-коледж і 1917 ) 1921 ),

Мова творів

англійська

Роки активності

1914- 1950

Напрямок

мейнстрим, фантастика, публіцистика

Жанр

нариси, романи, поезії

Magnum opus

"1984" ( 1949)

Партія

Робітнича партія марксистського об'єднання

Конфесія

англіканство

Батько

Родичі

У шлюбі з

і

Діти

Премії

Прометей ( 1984), Г'юґо ( 1996) (обидві посмертно)

Джордж Орвелл на Вікісховищі

Висловлювання у Вікіцитатах

Роботи у Вікіджерелах

Джо́рдж О́рвелл ( англ. George Orwell ; 25 червня 1903, Мотіхарі - 21 січня 1950, Лондон) - англійський письменник. Справжнє ім'я - Ерік Артур Блер ( англ. Eric Arthur Blair ). Писав журналістські нариси й політичні та літературні есе. Всесвітньо відомим став завдяки двом творам, написаним в останні роки життя: політичній алегорії "Колгосп тварин" і роману- антиутопії "1984", у яких він зобразив тоталітарне суспільство.

Ерік Артур Блер народився в 1903 році в бенгальському селі Мотігарі на кордоні з Непалом. У той час Індія була частиною Британської імперії, і батько майбутнього письменника, Річард Блер, служив в одному з департаментів індійської адміністрації Великої Британії. Він походив зі збіднілого шотландського аристократичного роду. Мати письменника була дочкою французького торговця. Як пізніше пригадував письменник, його сім'я "хотіла жити по-джентельменськи на 400 фунтів на рік".

Коли Еріку виповнилося 8 років, його з великими труднощами влаштували за державний кошт до елітарної приватної підготовчої школи в графстві Сассекс. Перебування у цьому закладі залишило болючі спогади: хлопець страждав через розлуку з батьками, несмачну їжу, холод, фізичні покарання, які принижували його і наповнювали постійним відчуттям провини. За спогадами його дружини Соні, Джордж Орвелл вважав, що саме у цій школі почали підсвідомо накопичуватися враження, які послужили матеріалом для роману "1984". Друг письменника, Тоско Файвел, стверджував, що Орвелл переніс у фантастичний Лондон 1984 року "звуки, запахи і кольори свого шкільного дитинства".

Через кілька років, проявивши неабиякі здібності в навчанні, хлопчик одержав стипендію для подальшого навчання в Ітоні, найпривілейованішій приватній школі Великої Британії. Там одним з його викладачів був Олдос Гакслі - відомий письменник-фантаст. Пізніше в есе "Чому я пишу" Орвелл згадував, що вже в 5-6 років він твердо знав, що буде письменником, а в Ітоні визначилося коло його літературних пристрастей - Джонатан Свіфт, Джек Лондон.

Він жив в аристократичній, але бідній сім'ї, і після закінчення навчання Ерік виїхав з Англії до її східних колоній, як колись його батько й тисячі інших незаможних англійців. Опісля, пішов на службу до імперської поліції, спочатку в Індію, потім у Бірму. Там він служив поліцейським, пізніше спробував й інші види заробітку: полював, керував рибальським човном і навіть працював продавцем. Втім, не зміг заробити статків і остаточно підірвав слабке з дитинства здоров'я. У 1927 році, розчарувавшись в ідеалах і системі, якій він служив, Блер пішов у відставку й переселився на Портобелло Роуд, квартал лондонської бідноти, потім поїхав до Парижа - осередку європейської богеми. Однак майбутній письменник вів аж ніяк не богемний спосіб життя, він жив у робочому кварталі, де заробляв миттям посуду, і набирався досвіду й вражень, що пізніше наповнять його романи й численні есе. За його словами, він "покутував колоніальний гріх": "Я свідомо бажав стати на місце тих, кого вільно або невільно принижував п'ять років, хотів стати жертвою і невдахою. Думка про життєвий добробут, навіть найскромніший, була мені тоді огидна".

1933 року він опублікував збірку нарисів "Фунти лиха в Парижі і Лондоні" під псевдонімом Джордж Орвелл. Це літературне ім'я письменник обрав не випадково: Святий Джордж - патрон Англії, а Орвелл - назва річки, що протікає сільською місцевістю на півночі Англії. Тобто Ерік Артур Блер зрікся аристократичного походження і став уособлювати себе з народом. Так підписував він усі романи, що виходили після цього щороку.

1934 року побачила світ книга "Бірманські будні", в якій автор розповів про роки, проведені на службі в колоніях Британської імперії. У 1935 році було опубліковано роман "Дочка священика" ( англ. A Clergyman's Daughter ) і низку робіт з найрізноманітніших питань - політики, мистецтва, літератури.

Вважаючи себе соціалістом, Джордж Орвелл став (на короткий час) членом лівоанархістської Незалежної лейбористської партії, при цьому він опинився у конфлікті майже з усіма соціалістами Англії.

Наприкінці 1936 року, коли в Іспанії почалася громадянська війна, Орвелл, як кореспондент Бі-бі-сі та лондонської газети "Обзервер", разом із дружиною Елін О'Шонесі (Eileen Blair) вирушив до Іспанії. Боронили республіку від фашизму в Іспанії різні люди - від комуніста Мате Залки до Ернеста Гемінгвея і Андре Мальро. Як прихильник британської соціалістичної Незалежної лейбористської партії Орвелл приєднався до невеликої антисталіністської лівої партії ПОУМ, і в складі її ополчення кілька місяців воював на фронті проти франкістів.

Приїхавши у квітні 1937 у відпустку до Барселони, де на той час уже перебувала його дружина, Орвелл потрапив у протистояння між комуністами й анархо-синдикалістською Національною конфедерацією праці (CNT), і, під час сутичок початку травня, разом із ПОУМ став на боці анархістів. Після закінчення сутичок іспанські комуністи звинуватили в усьому ПОУМ, заборонили її та почали репресії. Переслідування троцькістів, що розпочала республіканська влада під тиском Москви, ледве не коштували йому життя. Орвелл не знав, що для Сталіна в Іспанії точилося дві війни - одна проти фашизму і друга, таємна, війна проти Лева Троцького, за монопольний вплив на міжнародний комуністичний рух. Але він прекрасно відчув фальш і брехню, несправедливість звинувачень чесних і хоробрих бійців, вони з дружиною самі ледве не стали жертвами таємних розправ агентів НКВС з їх політичними противниками. Джордж був поранений у горло: куля пройшла за кілька міліметрів від артерії і на рік позбавила письменника голосу. Подружжю вдалося втекти з Іспанії, і 1938 року Орвелл опублікував книгу "Данина Каталонії" ( англ. Homage to Catalonia ), - одну з найяскравіших та найправдивіших розповідей про громадянську війну в Іспанії і один із перших лівих протестів проти сталінської нечистої гри. Водночас Орвелл, як і низка інших лівих письменників, намагається розгадати таємницю московських політичних процесів проти діячів старого, ленінського керівництва партії, на яких колись незламні більшовицькі вожді, явно духовно розчавлені в катівнях, покірно каялися в шпигунстві, тероризмі і диверсіях.

Наприкінці 1930-х років Орвелл разом із Незалежною лейбористською партією займав пацифістські позиції. Одного разу йому наснилося, що почалася війна, і він усвідомив, що саботувати війну всупереч своєму патріотизму не зможе. Під час Другої світової війни Джордж Орвелл працював на Бі-Бі-Сі, потім - редактором літературного відділу в газеті, а наприкінці війни - репортером у Європі.

У 1944 році Ерік та Елін Блер всиновили одномісячного хлопчика, якого вони назвали Річардом. 15 березня 1945 року Орвелл виїхав у відрядження до Парижа як кореспондент газети "Обсервер". В цей час його дружина перенесла операцію і 29 березня 1945 року раптово померла від післяопераційної інфекції. Після втрати Елін, Орвелл переселився на відлюдний острів Юра на узбережжі Шотландії, де працював, майже ні з ким не спілкуючись. Тут він завершив роман "1984", який було опубліковано в 1949 році. Друкувати рукопис на машинці йому доводилось самотужки, оскільки видавництво не знайшло стенографістки, що погодилась би працювати в таких умовах. Письменник проводив за роботою по 12-14 годин щодня, не звертаючи увагу на кровохаркання і високу температуру. Під час виходу книги він уже перебував у Лондонському госпіталі. Тут письменнику на деякий час покращало і просто в лікарні Орвелл обвінчався зі своєю другою дружиною - Сонею.

Помер письменник вночі 22 січня 1950 року у віці 46 років від туберкульозу. Безпосередньою причиною смерті стала горлова кровотеча. Некролог надрукували у рідній газеті Орвелла "Трибьюн". Згідно із заповітом його поховали у сільській парафіяльній церкві Всіх Святих у Беркширі. На надгробку висікли справжнє ім'я письменника - Ерік Артур Блер. Соня Орвелл успадкувала літературний архів чоловіка і пережила його на 30 років.

Навіть після подій в Іспанії Орвелл залишився непримиренним критиком вад капіталізму, "демократичним соціалістом" і противником консервативних політиків, яких завжди вважав профашистськими. Саме європейський профашистський консерватизм, на думку письменника, віддав іспанську демократію на поталу Франко Франциско, Гітлеру й Беніто Муссоліні. Орвелл, Артур Кестлер, Олдос Гакслі та інші інтелектуали довоєнної пори, яким раніше від інших лівих відкрилося звіряче обличчя червоної диктатури, не зрадили своїх гуманістичних переконань, свого співчуття бідним і знедоленим класам усього людства. Вони позбулися лише ілюзій щодо світової місії СРСР і можливостей революційної ідеології комуністичного руху.

Ще в рецензії на "Майн кампф", надрукованій 1934 року, Орвелл поставив поруч імена Гітлера й Сталіна. Пізніше він дедалі наполегливіше зазначав спільність тоталітарних методів обох диктаторів. 1943 року, коли Сталін розпустив Комінтерн, аби підкреслити свою відмову від ідеї світової революції і свою лояльність до союзників по антигітлерівській коаліції, Орвелл написав різко антисталінський памфлет "Колгосп тварин" ( англ. Animal Farm ), де в хижому кабані Наполеоні з його незмінною люлькою в зубах легко впізнати Сталіна. Завершивши роботу над рукописом у лютому 1944 року, Орвелл після відмови декількох видавництв зміг опублікувати її лише в 1945 році. Видавців лякав відверто антисталіністський (за словами самого Орвелла) характер книги. Але йшла війна, і перед загрозою фашистського рабства московські політичні процеси і радянсько-німецький пакт про ненапад витіснялися на периферію суспільної свідомості - на карту була поставлена свобода Європи. У той час і в тих умовах критика сталінізму неминуче асоціювалася з випадом проти СРСР.

Картина жахливої монотонної майбутньої дійсності, намальована Орвеллом у романі "1984", є насправді послідовною концепцією природи сучасного світу, а не випадковими видіннями новітнього Нострадамуса. Суть цієї концепції розкривається в розмові героя з його катом О'Браєном. О'Браєн говорить: Ми знаємо, ніхто і ніколи не брав влади для того, щоб потім відмовитися від неї. Влада - мета, а не засіб, а революції роблять для того, щоб встановити диктатуру. Мета насильства - насильство. Мета катування - катування. Так ось, мета влади - влада.

У західній окупаційній зоні Німеччини 1947 року американські військові затримали незвичайний вантаж: кілька тисяч свіжовидрукуваних примірників книжки незрозумілою їм мовою. На палітурках було ім'я автора латиницею - George Orwell. Солдатам, певно, пояснювали, що видання призначено для тисяч українських біженців у таборах переміщених осіб (DP) - певного часу в західній зоні таких людей налічувалося 118 625. Однак американці передали літературу представникам радянських репатріаційних комісій. Ті потрактували книжечку під назвою "Колгосп тварин" як пропаганду й конфіскували. Однак вдалося врятувати частину накладу видання, яке було першим перекладом іноземною мовою нового твору британського письменника Джорджа Орвелла "Animal Farm". Цей роман-казка згодом приніс йому визнання письменника світового рівня. Орвелл навіть виділив частину власних грошей на друк книжки в українському видавництві "Прометей" у Німеччині з такими словами унікального авторського звернення:

"

"Я отримав прохання написати передмову для перекладу "Animal Farm" українською мовою. Я добре свідомий того, що пишу для читачів, про яких нічого не знаю, та й вони, мабуть, ніколи не мали нагоди довідатись про мене. Від мене, мабуть, чекають, щоб я розповів у цій передмові, як виник мій "Колгосп Тварин". Перед цим мені доведеться сказати дещо про себе та про події, що крізь них я дійшов до моїх політичних поглядів".

"

Це був один із небагатьох випадків, коли Джордж Орвелл описував своє дитинство й пояснював іншим, як формувався його світогляд. Можливо, єдиною іншою такою сповіддю стало його посмертно опубліковане есе "Such, Such Were the Joys" (1953 рік) ("Такі, такі були радощі").

У колишньому СРСР творчість Орвелла стала відома читачеві з 1988 року, коли в журналах було опубліковано "Ферму тварин". У той же період було зняте багаторічне табу з іншої антиутопії Дж. Орвела - "1984", роману, що в СРСР або замовчувався, або трактувався як антирадянський, реакційний.

У 2009 р. впливова британська газета "The Times" оголосила роман "1984" найважливішою книгою, надрукованою за останні 60 років.

У 2013 році в "День Орвелла" газета "The Guardian" провела на своєму сайті опитування: "Чи правий був Джордж Орвел у своїх прогнозах майбутнього?", себто, чи збулися в сучасному світі побоювання Орвелла щодо тоталітаризму, постійного спостереження за людьми і деформації мови. 89 % опитаних відповіли "Так".

Переклади українською

Художні:

Колгосп тварин

Оруел, Ґеорґ (1947). Колгосп тварин. З мови переклав: Іван Чернятинський. Мюнхен: Прометей. 91 стор.

Орвел, Джордж (1984). Хутір тварин. "Бібліотека "Смолоскипа""; ч. 49. Вільний переклад з : Ірина Дибко. Балтімор: Смолоскип. 98 стор. ISBN 0-914834-53-3.

Орвел, Джордж (1991). Ферма "Рай для тварин": небилиця. Переклад з : Юрій Шевчук. Київ: журнал "Всесвіт". № 1 за 1991, стор. 75-112.

Орвелл, Джордж. (1991) Орвелл. Дж., Кестлер, А. Скотоферма // Ніч ополудні. Скотоферма. : О. Дроздовський; Віталій Бендер. Київ: Заповіт. 272 стор. ISBN 5-7707-1046-2.

Орвел, Джордж. Скотохутір: казка. Переклад з : Наталя Околітенко. Київ: Вітчизна. № 1 за 1991, стор. 38-72. )

У злиднях Парижа і Лондона
Публіцистика:

"Усі тварини рівні, але деякі тварини рівніші за інших" ("Колгосп тварин", 1945)

"Хто керує минулим, той керує майбутнім: хто керує сьогоденням, керує минулим" ("1984", 1949)

"Війна - це мир, свобода - це рабство, сила - в незнанні" ("1984", 1949)

Його дружина була студенткою Дж. Р. Р. Толкіна

Орвел першим застосував термін холодна війна в есе "Ви і атомна бомба", написаному 10 жовтня 1945 року.

Видання Колгосп тварин українською мовою 1947 року - перший переклад "Колгоспу тварин" з англійської іншими мовами. Перекладач вмовив автора написати передмову, і Орвел навіть видав книгу власним коштом. Видання було призначене для українців, які перебували в окупаційній зоні армії США.

Відома формула "Двічі по два дорівнює п'яти", на яку Джордж Орвел неодноразово робить акцент у романі-антиутопії "1984", прийшла на думку, коли він почув радянське гасло "П'ятирічку - за чотири роки!".

На честь письменника було названо астероїд 11020 Орвелл.

Джеймс Бернгам - автор книги "Менеджерська революція", яка мала великий вплив при написанні "1984"

Євген Замятін - автор роману "Ми", який став прототипом "1984"

В. Бушанський. Орвелл Джордж // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. - К.:Парламентське видавництво, 2011. - с.514 ISBN 978-966-611-818-2

В. Скуратівський. Міф про Джорджа Орвелла // "Всесвіт" (Київ). - 1989. - № 4. - С. 128-130.

# data[].attributes.attachment_link.title
Джордж Орвелл

# data[].attributes.attachment_link.description
Джордж Орвелл англ. George Orwell Ім'я при народженні Ерік Артур Блер ( англ. Eric Arthur Blair ) Псевдо Джордж Орвелл, Джон Фрімен ( англ. John Freeman ) Народився , , 25 червня 1903 Біхар, Британська Індія [1] [2] [...] Помер 21 січня 1950 Лондон, Велика Британія туберкульоз [1] [1] [2] [...]

# data[].attributes.headline
Уважно опрацюйте презентацію (автор Неменко І.П.). Запишіть у зошити епіграф, визначення "утопія", "антиутопія", характерні ознаки антиутопії, паспорт роману, композицію роману. Домашнє завдання: завдання останнього слайду.

# data[].attributes.subject
Уважно опрацюйте презентацію (автор Неменко І.П.). Запишіть у зошити епіграф, визначення "утопія", "антиутопія", характерні ознаки антиутопії, паспорт роману, композицію роману. Домашнє завдання: завдання останнього слайду.

# data[].attributes.headline
Розділ "Шедеври європейської лірики першої половини ХХ ст." Ми продовжимо знайомством із творчістю австрійського поета Р.М. Рільке та іспанського поета Ф.Г.Лорки. 

# data[].attributes.subject
Розділ "Шедеври європейської лірики першої половини ХХ ст." Ми продовжимо знайомством із творчістю австрійського поета Р.М. Рільке та іспанського поета Ф.Г.Лорки. 

# data[].attributes.headline
Уважно подивіться відеоурок про творчість Рільке. Зробіть короткі записи прослуханого матеріалу.

# data[].attributes.subject
Уважно подивіться відеоурок про творчість Рільке. Зробіть короткі записи прослуханого матеріалу.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Всеукраїнська школа онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
11 клас. Зарубіжна література. Творчість Р. М. Рільке

# data[].attributes.headline
Прочитайте вірш Рільке "Орфей, Еврідіка, Гермес". Письмово дайте відповіді на запитання 2-6 до вірша на ст.68 вашого підручника. Надішліть до наступного уроку (останній термін - 19 грудня).

# data[].attributes.subject
Прочитайте вірш Рільке "Орфей, Еврідіка, Гермес". Письмово дайте відповіді на запитання 2-6 до вірша на ст.68 вашого підручника. Надішліть до наступного уроку (останній термін - 19 грудня).

# data[].attributes.headline
На ст.73 вашого підручника виразно прочитайте вірш Лорки "Гітара" у перекладах М.Лукаша та В.Васильцова. Письмово дайте відповідь на запитання 2,3,5 на ст.75. Чекаю ваших робіт до 20 грудня.

# data[].attributes.subject
На ст.73 вашого підручника виразно прочитайте вірш Лорки "Гітара" у перекладах М.Лукаша та В.Васильцова. Письмово дайте відповідь на запитання 2,3,5 на ст.75. Чекаю ваших робіт до 20 грудня.

# data[].attributes.headline
Далі знайомимось із життям та творчістю Ф.Г.Лорки. 

# data[].attributes.subject
Далі знайомимось із життям та творчістю Ф.Г.Лорки. 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Всеукраїнська школа онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
11 клас. Зарубіжна література. Федеріко Ґарсіа Лорка

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання: підготуватись до контрольної роботи за розділом "Шедеври європейської лірики першої половини ХХ ст." (ст.52-75).

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання: підготуватись до контрольної роботи за розділом "Шедеври європейської лірики першої половини ХХ ст." (ст.52-75).

# data[].attributes.headline
Добрий день. Працюємо над творчістю Гійома Аполлінера, аналізуємо його вірші.

# data[].attributes.subject
Добрий день. Працюємо над творчістю Гійома Аполлінера, аналізуємо його вірші.

# data[].attributes.headline
Подивіться експрес-урок. Коротко зробіть його конспект.

# data[].attributes.subject
Подивіться експрес-урок. Коротко зробіть його конспект.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес-урок 4. Ґійом Аполлінер (автор – головний редактор журналу "ЗЛ" Дмитро Лебедь)

# data[].attributes.headline
Наступне відео допоможе краще зрозуміти лірику поета.

# data[].attributes.subject
Наступне відео допоможе краще зрозуміти лірику поета.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Розділ 3. Ґійом Аполлінер. Лірика (підготувала Л.П. Юлдашева)

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання: надішліть на мою пошту домашню, яку виконували на сьогодні, на 29.11.2022.                                                                До наступного вівторка надсилаєте детальний аналіз одного з віршів: "Зарізана голубка й водограй" або "Міст Мірабо".

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання: надішліть на мою пошту домашню, яку виконували на сьогодні, на 29.11.2022.                                                                До наступного вівторка надсилаєте детальний аналіз одного з віршів: "Зарізана голубка й водограй" або "Міст Мірабо".

# data[].attributes.headline
Знайомимось з творчістю поета-авангардиста Гійома Аполлінера. Пропоную подивитись експрес-урок по темі:

# data[].attributes.subject
Знайомимось з творчістю поета-авангардиста Гійома Аполлінера. Пропоную подивитись експрес-урок по темі:

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес-урок 4. Ґійом Аполлінер (автор – головний редактор журналу "ЗЛ" Дмитро Лебедь)

# data[].attributes.headline
Далі знайомимось з віршем поета "Зарізана голубка й водограй".

# data[].attributes.subject
Далі знайомимось з віршем поета "Зарізана голубка й водограй".

# data[].attributes.attachment_link.title
Зарізана голубка й водограй

# data[].attributes.headline
Вичерпну інформацію про вірш знаходимо за посиланням. 

# data[].attributes.subject
Вичерпну інформацію про вірш знаходимо за посиланням. 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Зарізана голубка й водограй" ( фр. La Colombe Poignardée et le jet d'eau) ‒ найвідоміша каліграма ( ідеограма) французького поета Гійома Аполлінера ( фр. Guillaume Apollinaire), вміщена у збірці "Каліграми. Вірші миру і війни (1913‒1916)", що вийшла друком 1918 року. Розташуваннями літер неоднакового розміру та різними напрямками рядків вона утворила обриси голубки над струменями водограю. Поезія сповнена ліризму й філософічності. У ній поєднані фольклор, літературні традиції та найсучасніші на той час засоби зображення та мистецькі форми. Ми бачимо поєднання символізму з актуальною проблематикою, а також властиву для сюрреалізму відсутність логічного викладу думки й змалювання непов'язаних між собою образів.

1914 року Німеччина оголосила війну Франції. Це був початок Першої світової війни, й Аполлінер вступив до армії. Навіть на фронті він продовжує писати нові ліричні ідеограми, серед них у 1914 році ‒ "Зарізану голубку й водограй". У 1916 році, важко пораненого в голову, поета перевозять у Париж, щоб оперувати. Після тривалого одужання він відновлює свою літературну діяльність. У 1918 році виходить друком нова збірка під назвою "Каліграми. Вірші миру та війни (1913‒1916)". Вона об'єднує 84 вірші, у тому числі каліграми ‒ творіння Аполлінера (від грецької ‒ kalos (красивий) та grama (лист), вірш), рядки якого розташовані так, щоб утворювати малюнок, що загалом є темою тексту. Поет у 1918 році створив свої каліграми, щоб позначити те, що раніше називалося образним віршем або візуальною поезією.

Вірш, як і інші поезії збірки, адресований Рене Далізу, другу дитинства Гійома Аполлінера і жертві війни, в знак данини: "На згадку про найстарішого мого товариша...", а також іншим важливим для нього друзям.

"Зарізана голубка і водограй" насправді складається з двох малюнків, які містять елементи заголовка. Перший малюнок вище ‒ перша строфа, що нагадує зображення голубки з розкритими крилами, містить сім рядків. Голубка ‒ емблематичний символ миру й любові, але вона "зарізана". Ця строфа передбачає, що голубка лине над струменем води або "маревіє" над землею як дух. Другий малюнок - струмінь води (водограй), що має основу та складається з дев'ятнадцяти ліній. Каліграма побудована симетрично вздовж центральної осі, яка проходить через букву "С" (можливо, натяк на кинджал, що вбиває голубку), знак питання "?", єдиний знак пунктуації, (в середині водяного струменя) та літеру "О" біля основи струменя води, конструкція якого передбачає як вертикальний рух вгору, так і падіння води. Чи справді цей малюнок Аполлінера є водограєм, оголошеним у назві? Не тільки. Цей малюнок виглядає полісемічним: ми можемо дати йому кілька тлумачень. Що стосується основи водограю, то вона має овальну форму, що нагадує басейн струменя води, але вона схожа й на уста (на початку вірша читаємо "дорогі розквітлі губи") або на відкрите око, що проливає сльози. Очевидно, що малюнок багатозначний.

Цей вірш також видається неоднозначним, оскільки існує кілька суперечностей. Дійсно, голубка уособлює спокій і безтурботність, але тут вона "зарізана". Крім того, на малюнку ми дійсно не можемо побачити, вона "зарізана" чи ні. Невідомо, чи прагнув поет зобразити око, а, може, губи. Дійсно, чи це рот, який вимовляє меланхолійне "о", чи це меланхолічне око? Нарешті, водограй ‒ це просто струмінь води чи сльози, які ллються з очей?

Отже, графіка каліграми не обмежена декоративною функцією: вона додає певного значення змісту вірша, та спонукає до роздумів.

Аполлінер посилається на середньовічну елегійну традицію: творчость Рютбефа та поезію Франсуа Війона. Ігри з інтертекстуальністю, в якій читач повинен знайти посилання на інші літературні тексти, пов'язані зі "Скаргою" ( фр. Complainte de Rutebeuf) середньовічного поета Рютбефа: "Якими стали мої друзі?", "О друзі мої ... де вони?" та Війона у "Баладі дам колишніх часів" ( фр. La Ballade des dames du temps jadis): "Але де ж сніги минулих років?").

Вірш має форму ліричного монологу, зверненого до близьких для поета людей ‒ "МІЄ МАРЕЄ ЄТТО ЛОРІ АННІ і ти МАРІЄ". Ці всі імена написані великими літерами: вони дуже важливі для нього!

Водограй ‒ тема розсіяних по фронтах Першої світової війни друзів. Ми переходимо від жіночих фігур до чоловічих. Вони пішли "на війну", і доля їх невідома поету. Аполлінер називає імена друзів: художників ( Брак, серйозно травмований, Дерен), поетів ( Макс Жакоб), друга дитинства Рене Деліза, якого втратив на війні, та інших, менш відомих сьогодні широкій публіці, про долю яких він не знає через війну.

Попри дивовижну структуру, цей вірш за своєю темою нагадує традиційну елегійну поезію, що виражає болісну тугу, меланхолійні почуття: "Душа моя в тремкій напрузі", "Душа ятриться з непокою І водограй рида зі мною", через які проглядається надгробний плач. Тоді вірш стає надгробним віршем, епітафією друзям, яких понівечила війна.

Один із головних мотивів ‒ "зарізана голубка". Цей мотив одразу є частиною традиційної ліричної тематики: втрата любові, ностальгія за минулим, любовне горе, страждання поета, сумніви, які терзають його.

На перший погляд, у вірші немає військових сцен, картин війни, битв. Але тим виразніше розумієш, наскільки глибока трагедія людини, душа якої "ятриться з непокою" за долю друзів-солдатів. "Печальні ваші імена Як у церквах ходи луна", ‒ говорить поет. Цей епітет "печальні" і вказує на їх долю.

Роздуми поета, його тривога за близьких зрозумілі кожному. І те, що вони висловлені дещо незвично, лише підкреслює їх силу, робить яскравішими ці переживання. Поет звертається до близьких йому людей, називаючи імена, а відсутність знаків лише робить цей перелік ніби нескінченним.

Спочатку здається, що Аполлінер говорить безпосередньо зі своїми друзями, використовуючи риторичне запитання: "Де ви солдати мої друзі", але потім він почувається самотнім ("Вже може їх нема тепер"). Так у монолог поета вривається мотив самотності, втрати тих, хто йому дорогий. І знову надія ‒ "А як вони іще живі Десь б'ються на Північнім фронті" (натяк на наступальну операцію на річці Соммі, під час якої ціною величезних втрат (французи втратили 341 тисячу) була відвойована територія у 240 км²).

Інтимний всесвіт поета, здається, розгорнуто тут лінією жіночих імен, з яких особливо виділяється МАРІЄ. Мотив втраченого кохання, пов'язаний з переліком жіночих імен, є повторюваним у поезії елегій. Саме їх зникнення хвилює поета. Елегічний тон минулого часу, поет, що сумує за втраченим коханням: ("Де ви дівчата Я вас питаю", підсилює ностальгію по тому, що було дорогим його серцю. Фігура загубленої супутниці("і ти Маріє") домінує над усіма іншими, як глибша рана, завдана війною. Мотив втраченого кохання пов'язаний з темами війни та страждань як через графічне зображення каліграми, так і через лексичні поля поетичного тексту. Тому це вірш, який через елегійний тон говорить нам про біль, спричинений наслідками війни: розлуки, відчуження, смерті близьких, друзів, втрата любові, дружби між людьми, насильство та стражданням. У цьому вірш Аполлінер засуджує війну!

Голубка ‒ символ миру, чистоти та любові. У заголовку вона "зарізана", бо йде війна, проте далі ми читаємо: "Та біля водограю Що плаче й кличе Голубка маревіє". Голубка є символом життя, а в Біблії - символом Духу, "маревіє" в небі ‒ це екстаз, стан щастя поза чутливим світом, як душа, яка піднімається до неба. Вона є символом жіночності, що дає життя, але ми також можемо сприймати її і як примарне щастя.

Але голубка "зарізана", тобто мертва. Голубка, "груди якої", у дослівному перекладі, "пробиті кинджалом", символізує рану, яку заподіяла війна, біль, тугу, безнадію.

Голубка Аполлінера стала прототипом голубки Пікассо, який через сорок років підхопив ідею поета, створивши образ, що символізує мир в очах сучасного людства.

Водограй - вода, чистота, життя, невпинний рух. Водограй асоціюється з плачем, що збігається з настроєм ліричного героя ("біля водограю, що плаче", "і водограй рида зі мною"); вічна пам'ять, сльози, але ж водограй (вода) здатний омити і сльози, і кров. Зрошуючи спалену землю, вода дає можливість відродитися.

Цей струмінь води можна також трактувати як плач ("І водограй рида зі мною"). Потік сліз ніколи не скінчиться, як не скінчиться вода у фонтані.

"Сонна" вода - це статичність, зупинка руху, смерть. "Ви в сонну воду глядитесь" ‒ зупиняється рух води ‒ це війна, яка все знищує.

"Багрянистий" горизонт, "олеандри всі в крові" ‒ світ через смерть, пролиту кров розфарбований у червоне. Олеандри ‒ вічнозелене квітуче дерево ‒ символ життя. У вірші він символізує насильство, кривавий і безжалісний світ (отруйна рослина з криваво-червоними квітами).

Сонце "ранене" ‒ трагедія, абсурд, війна, яка не тільки вбиває все живе, а перевертає основи Всесвіту (місце сонця не в траві, а в небі). Сонце "ранене", але не вбите. Тому залишається надія на те, що світ опам'ятається і відродить життя.

Вірш "Міст Мірабо" та "Зарізана голубка й водограй" ‒ це не просто поетичні спогади, а данина вічній пам'яті, яка може зберегти людське в людині, незважаючи на її самотність у страшній дійсності. Пам'ять про коханих і друзів протистоїть і нестримному часу, і всім руйнівним силам, що прагнуть розірвати зв'язки людини зі світом.

Незважаючи на відлуння печалі і світової скорботи, поезії Аполлінера пройняті вірою у світле, незаймане, вічне.

Для поета характерне поєднання особистого і епохального, особистісного і загальнолюдського та філософське розуміння цінності життя.

У вірші "Зарізана голубка й водограй" Аполлінеру властиві характерні для модернізму елементи монтажу (поєднання поезії з графікою) - створення єдиного цілого з окремих частин, що добираються за певним планом.

Твір побудовано за принципом антитези: з одного боку, природне життя ‒ голубка, водограй, люди, а з іншого ‒ кров і насильство. Автор підсилює як пряме, так і підтекстове значення лексеми "червоне" (не лише колір, а те, що нагадує кров): "олеандр" (квітка в червоній гамі), "ранене", "зарізана" (у підтексті ‒ скривавлені, залиті кров'ю), "в крові", а також прикметник "багрянистий" (червоний, кольору крові). Антитеза, побудована на паралелізмі (убиті ‒ розквітлі), з особливою силою підкреслює протиприродність війни.

Присутні три типи рим: перехресні рими (ABAB), кільцеві рими (ABBA), парні рими (AABB).

Важливі звукові відгомони: усі жіночі фігури пов'язані алітерацією (в оригіналі) з [м] та асонансом з [і]. У водяному струмені Апполінер переходить до чоловічих імен. Дійсно, він називає друзів, яких він втратив через війну. Помічаються асонанси з [n] та [o], які свідчать про меланхолію та біль поета. Він пам'ятає своїх добрих товаришів, яких більше ніколи не побачить, бо вони загинули на війні.

Риторичне запитання "Де ви дівчата Я вас питаю" залишається без відповіді. Звертання до друзів теж залишається без відповіді, бо мертві не можуть говорити.

У вірші "і водограй рида зі мною" ‒ метафора, яка підкреслює глибину відчаю ліричного героя: це ніби саме життя плаче за тими, кого забрала війна.

Усі ці художні засоби надають поезії не тільки інтимного, а й громадянського, антивоєнного та філософського звучання. Крім того, вона є новим, авангардним словом у світовій поетичній творчості. Це не просто експериментаторство, а спроба поета відтворити складний потік життя, у якому все розірвано й водночас з'єднано докупи.

Вірші Гійома Аполлінера серед французької поезії ХХ століття перекладалися українською найчастіше. Поміж найвідоміших перекладачів його поезії - Святослав Гординський, Олег Зуєвський, Юрій Шерех, Ірина Стешенко, Микола Терещенко, Дмитро Павличко. 168 віршів (серед інших каліграма "Зарізана голубка й водограй") і поем Аполлінера переклав Микола Лукаш, це його найбільший доробок щодо творчості одного поета.

Волощук Є. В. Г. Аполлінер і розвиток французької та європейської авангардистської поезії // Всесвітня література в середніх навчальних закладах України. - 2003. - № 10. - С. 41-48.

Волощук Є. В. Зарубіжна література (рівень стандарту): підруч. для 11-го кл. закл. заг. серед. освіти / Євгенія Волощук. - Київ: Генеза, 2019. - 176 с.

Гузь О. Осмислення трагедії війни у поезії Г.Апполінера "Зарізана голубка і водограй"// Зарубіжна література. - 2004. - № 33. - С. 13-14.

Кадоб'янська Н. М. К13 Зарубіжна література. Рівень стандарту: підруч. для 11 кл. закладів загальної середньої освіти / Н. М. Кадоб'янська, Л. М. Удовиченко. - Х.: ТОВ "СИЦИЯ", 2019. - 256 с.

Паращич В. В. Зарубіжна література (рівень стандарту): підруч. для 11 кл. закл. загал. серед. освіти / В. В. Паращич, Г. Є. Фефілова, М. В. Коновалова. - Харків: Вид-во "Ранок",2019. - 160 с.

# data[].attributes.attachment_link.title
Зарізана голубка й водограй - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
"Зарізана голубка й водограй" ( фр. La Colombe Poignardée et le jet d'eau) ‒ найвідоміша каліграма ( ідеограма) французького поета Гійома Аполлінера ( фр. Guillaume Apollinaire), вміщена у збірці "Каліграми. Вірші миру і війни (1913‒1916)", що вийшла друком 1918 року. Розташуваннями літер неоднакового розміру та різними напрямками рядків вона утворила обриси голубки над струменями водограю.

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання: опрацювати ст.52-55, записати в зошити визначення; ст.57-60. Виразно читати та аналізувати вірш "Зарізана голубка" й водограй" (ст. 62).

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання: опрацювати ст.52-55, записати в зошити визначення; ст.57-60. Виразно читати та аналізувати вірш "Зарізана голубка" й водограй" (ст. 62).

# data[].attributes.headline
Сьогодні розглядаємо проблему того, як жителі міста сприймають чуму, як ведуть (чи не ведуть) з нею боротьбу.                                                 Уважно перегляньте презентацію (автор І.Бойко), при цьому випишіть у зошити проблему вирішення чуми різними жителями міста.

# data[].attributes.subject
Сьогодні розглядаємо проблему того, як жителі міста сприймають чуму, як ведуть (чи не ведуть) з нею боротьбу.                                                 Уважно перегляньте презентацію (автор І.Бойко), при цьому випишіть у зошити проблему вирішення чуми різними жителями міста.

# data[].attributes.attachment_link.title
А.Камю. Чума

# data[].attributes.headline
Обов'язково подивіться буктрейлер до книги:

# data[].attributes.subject
Обов'язково подивіться буктрейлер до книги:

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна література в школах України

# data[].attributes.attachment_link.title
Буктрейлер до роману Альбера Камю «Чума» | КОНКУРС «ТИСЯЧА ЖУРАВЛІВ»
Номінація: "Буктрейлер".
Тема конкурсної роботи: роман Альбера Камю «Чума»
Автор: Васюк Дарина, учениця 11 класу Чернігівської... | By Зарубіжна література в школах України | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
789 views, 46 likes, 3 loves, 0 comments, 16 shares, Facebook Watch Videos from Зарубіжна література в школах України: КОНКУРС «ТИСЯЧА ЖУРАВЛІВ»
Номінація: "Буктрейлер".
Тема конкурсної роботи: роман...

# data[].attributes.headline
Скорочений текст роману А.Камю "Чума" можна прослухати за посиланням:

# data[].attributes.subject
Скорочений текст роману А.Камю "Чума" можна прослухати за посиланням:

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Довідник цікавих фактів та корисних знань

# data[].attributes.attachment_link.title
"Чума" аудіокнига скорочено. Альбер Камю

# data[].attributes.headline
Добрий день!                                                  Знайомство із представником літератури екзистенціалізму у нас відбудеться на прикладі роману французького письменника Альбера Камю.

# data[].attributes.subject
Добрий день!                                                  Знайомство із представником літератури екзистенціалізму у нас відбудеться на прикладі роману французького письменника Альбера Камю.

# data[].attributes.headline
З біографією письменника ви ознайомитесь за наступним посиланням (автор В.Морозова)

# data[].attributes.subject
З біографією письменника ви ознайомитесь за наступним посиланням (автор В.Морозова)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Валентина Морозова

# data[].attributes.attachment_link.title
Альбер Камю. Біографія.

# data[].attributes.headline
Наступна презентація (автор А.Алекіна) також ознайомить вас з віхами біографії письменника.

# data[].attributes.subject
Наступна презентація (автор А.Алекіна) також ознайомить вас з віхами біографії письменника.

# data[].attributes.attachment_link.title
Біографія Камю

# data[].attributes.headline
Добрий день!                                                   Яскравим представником літератури модернізму є Франц Кафка. Пропоную познайомитись з біографією письменника.

# data[].attributes.subject
Добрий день!                                                   Яскравим представником літератури модернізму є Франц Кафка. Пропоную познайомитись з біографією письменника.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ф.Кафка. Біографія

# data[].attributes.headline
Цікаві факти біографї ви зможете прочитати тут 

# data[].attributes.subject
Цікаві факти біографї ви зможете прочитати тут 

# data[].attributes.attachment_link.title
Ф. Кафка цікаві факти

# data[].attributes.headline
Детально з біографією та творчістю Кафки ви зможете ознайомитись за посиланням.

# data[].attributes.subject
Детально з біографією та творчістю Кафки ви зможете ознайомитись за посиланням.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Франц Ка́фка

Franz Kafka

Ім'я при народженні

нім. Franz Kafka

Народився

3 липня 1883
Прага, Королівство Богемія, Австро-Угорщина,
нині Чехія

Помер

3 червня 1924 (40 років)
Відень, Клостернойбург, Нижня Австрія, Австрія
·

Поховання

Підданство

Австро-Угорщина →
Австрія

Національність

ашкеназі

Місце проживання

Прага

Діяльність

письменник

Alma mater

Карлів університет[d] ( Карлів університет , і 1906 ),

Мова творів

німецька

Роки активності

з 1904

Напрямок

модернізм, екзистенціалізм

Жанр

притча, роман, мала проза

Magnum opus

Перевтілення , Процес , Замок , і Зниклий безвісти

Конфесія

юдаїзм [3]

Батько

Мати

Брати, сестри

, і

Автограф

Франц Кафка у Вікісховищі

Висловлювання у Вікіцитатах

Роботи у Вікіджерелах

Франц Ка́фка ( нім. Franz Kafka; 3 липня 1883, Прага, Королівство Богемія, Австро-Угорщина, нині Чехія - 3 червня 1924, Відень, Клостернойбург, Нижня Австрія, Австрія) - один із найвизначніших німецькомовних письменників XX ст., більшу частину творів якого було опубліковано посмертно. Лише кілька з його праць були видані при його житті. Вони просякнуті абсурдом і страхом перед зовнішнім світом і вищим авторитетом, вони здатні пробуджувати в читачеві відповідні почуття тривоги, що є унікальним явищем у світовій літературі. Його роботи поєднують елементи фантастики та реалізму. Його найвідоміші праці: оповідання " Перевтілення" та романи " Процес" та " Замок". Термін Kafkaesque походить від його прізвища та використовується для опису ситуацій подібних до тих, що були у творах Франца Кафки.

Родовід Франца Кафки має дві родинні лінії: з одного боку, родина Кафки, "зазначена силою, здоров'ям, гарним апетитом, сильним голосом, даром слова, самовдоволенням, почуттям переваги над усіма, завзятістю, дотепністю, знанням людей, певним благородством", з іншого - материнська лінія родини Леві, наділена такими якостями, як "завзятість, чутливість, почуття справедливості, занепокоєння".

Рід Кафки вирізнявся велетенським зростом і силою. Дід Якоб Кафка, м'ясник у Воссеці ( Чехія), міг підняти зубами мішок з борошном. У цій родині всі мали великий зріст, навіть його сестри. Але сам Кафка соромився свого високого зросту, через який відчував себе не сильним, а кволим, незграбним і смішним. Життя у Воссеці відрізнялося крайньою вбогістю. Родина діда проживала в хатині, критій соломою. Всі спали в одній кімнаті - Якоб Кафка, четверо його синів і дві дочки. Батько письменника неодноразово воскрешав у пам'яті важкі роки свого дитинства: голод, коли не вистачало картоплі; холод, який викликав на гомілках незагойні відкриті рани; в сім років Герман Кафка змушений був ходити з села в село, штовхаючи ручний візок, його сестру Юлію відіслали в одну сім'ю кухаркою і їй доводилося ходити за дорученнями в найжорстокіші морози в мокрій спідниці, яка висихала тільки ввечері в ліжку. Герман Кафка пишався цим жалюгідним минулим, він ставив у докір своїм дітям те, що вони не знали цих страждань:

Хто знає про це сьогодні! Що можуть знати діти про це! Ніхто так не страждав! Як сучасна дитина може зрозуміти це?[8]

Єдиним засобом вирватись із усієї цієї убогості було місто, що й зробив Герман Кафка, відслуживши 3 роки в армії. Він приїхав до Праги в 1881 році й роком пізніше одружився з Юлією Леві - дівчиною з сім'ї багатих провінційних сукнарів, які в той же час були власниками пивниці. Юлія Леві, безсумнівно, мала досить істотний посаг, і важко уявити, щоб в цю заможну сім'ю взяли якогось дрібного комерсанта без коштів. З іншого боку, важко повірити, що завдяки ремеслу мандрівного торговця Герман Кафка зміг за кілька років настільки радикально змінити своє становище. Очевидно, в його біографії була прогалина.

Герман Кафка відкрив в 1881 році магазин модних речей на Цельтнерштрассе. Спочатку це була дрібна торгівля, що потім трансформувалася в оптову фірму, яка розташувалась на першому поверсі чудового палацу Кінскі на Великій площі Старого міста. Він "досягнув успіху", почавши з нуля і був найуспішнішим із шести дітей Якоба Кафки. Про старшу його дочку Анну невідомо нічого; про іншу дочку, Юлію Ехрман, що малою бігала по дорогах у своїй мокрій спідничці - теж. Один з чотирьох хлопчиків, Людвик, спочатку працював у магазині, який належав Герману Кафці, а закінчив життя безвісним страховим агентом. Двоє інших, Філіп і Генріх, який помер молодим, мали невеликий бізнес в провінційних містах.

Леві були вихідцями з середовища провінційних крамарів, але головне, в лінії Поріасів, тобто по жіночій лінії, відчутні сліди духовності, які зберігалися в родині подібно сакральним легендам. Це, зокрема, стосується прадіда Кафки, Йозефа Поріаса; це була, пише Кафка у своєму "Щоденнику", людина дуже вчена:

"(...) його шанували однаково й християни, і юдеї; одного разу під час пожежі завдяки його набожності сталося диво - вогонь перескочив через будинок прадіда, пощадивши його, тоді як решта будинків згоріли"

Найбільше в сімействі Леві вражає нестійкість. Серед них багато неодружених. З п'яти братів чи зведених братів Юлії Кафки (її батько знову одружився незабаром після смерті своєї молодої дружини), тільки двоє створили сім'ю. Один з них, Йозеф, влаштувавши справи в Конго, одружився з француженкою й жив у Парижі. Про іншого брата, Річарда Леві, який був дрібним торговцем, не сказано нічого. Зате двоє інших дядьків, які багато значили для Кафки, не одружилися. Один, дядько Альфред, директор залізниць в Мадриді, був сімейною знаменитістю й став у романі "Процес" прообразом дивного сатиричного "провінційного дядечка". Головним був дядько Альфред Леві - символ холостяка, у якого він брав уроки такого життя. Останній брат Юлії Кафки, дядько Рудольф, теж залишився холостяком. Рудольф був невдахою, сімейним диваком, людиною смішною, "незрозумілим, надто люб'язним, занадто скромним, одиноким і тим не менш балакучим". Коли в дитинстві Франц робив якусь дурницю, його батько мав звичай говорити : "Викапаний Рудольф!"

Воссек - село на півдні Чехії, було населене чехами і євреями. Звідси походить версія, згідно з якою рідною мовою і мовою спілкування Германа Кафки була чеська, а до німецької він звернувся пізніше, тільки після переїзду до Праги, для того, щоб приєднатися до вищого суспільства. Сам Кафка ніколи не приїжджав до Воссека, щоб покласти камінь на могилу своїх бабусі й дідуся, не існує жодного рядка, написаного його рукою, де б фігурувала назва цього села. Але найголовніше: робити Воссек центром своєї книги означало б прославити ті самі місця, де жив і страждав його батько, який знущався з сина й цим викликав у нього неприємні спогади. Сам Кафка писав німецькою, хоча чеську знав чудово. Розмовляв він і французькою мовою. Будучи євреєм, Кафка практично не знав їдиш і почав виявляти цікавість до традиційної культури євреїв тільки у 20-річному віці під впливом театральних труп, що гастролювали у Празі; інтерес до вивчення їдишу виник тільки наприкінці життя.

Прізвище "Кафка" за своїм звучанням має чеське походження: Кафка - це галка, і вона послужила емблемою торгового дому. Існує дві версії щодо походження прізвища: прізвище присвоєно родині при Йосипі II, у той час, коли євреї отримали цивільний статус, або мова про давніше спотворення імені Якоб. Сам Франц Кафка ідентифікував себе з образом цього чорного птаха і завжди ненавидів обидва "К" в своєму прізвищі. В інтерв'ю чеському музиканту і літератору Густаву Януху Франц Кафка пізніше сказав:

Кафка народився 3 липня 1883 року в єврейській сім'ї, у Празі ( Богемія, в той час - частина Австро-Угорської Імперії), у родині торговця галантерейними товарами Германа Кафки ( 1852- 1931), який вийшов з чеськомовної єврейської громади та Юлії Кафки (Леві) ( 1856- 1934), яка віддавала перевагу німецькій мові.

Батько до свого одруження проживав у гетто, в облупленому будинку; будинок, у якому народився Франц Кафка, був красивою будівлею XVIII століття, побудованою колись монахами Страхова, знаходився, власне, поза територією гетто - на місці, призначеному з часів середньовіччя для навернення євреїв у християнську віру. Будинок цей був зруйнований, потім реконструйований, і на ньому нині висить меморіальна дошка.

У Кафки було два молодших брати та три молодші сестри. Обидва брати, не досягши й дворічного віку, померли до того, як Кафці виповнилося 6 років. Сестер звали Еллі, Валлі та Оттла (всі троє загинули під час Другої світової війни в нацистських концентраційних таборах у Польщі)

Життя в родині позначилось жорстокістю батька. Таке виховання мало плачевні наслідки для Франца: він утратив усяку довіру до себе, почувався винним, втратив здатність вільно говорити. У листі до батька (листопад, 1919) він згадував:

" Великим оратором я, звісно, однаково б не став, проте звичайну, вільну людську розмову все ж опанував би. Але ти дуже рано позбавив мене слова. Твоя погроза: "Жодного слова всупереч!" - і водночас піднесена рука супроводжують мене з давніх-давен. Ти наділив мене (коли мова заходить про твої власні справи, ти - чудовий оратор) манерою розмовляти із запинками й заїканням, але тобі й цього було замало, зрештою я замовк - спершу, мабуть, через упертість, а згодом тому, що при тобі я не здатний був ні думати, ні розмовляти "

Жорстокість, гнів, несправедливість Германа Кафки увійшли в літературну історію. Так, найбільшим красномовним епізодом став "балконний" епізод, коли за примхою, властивою маленьким дітям, Франц одного разу вночі попросив принести йому пити, в "Листі до батька" він це пояснив: "(...) вочевидь не через те, що вмирав від спраги - просто хотів трохи, мабуть, позлити вас, а трохи - розважитися самому ". Батько прийшов, витяг його з ліжка, повів в одній нічній сорочці на дерев'яний балкон, який виходив у двір, і залишив його там, замкнувши за ним двері.

Від цього страждав не тільки Франц. На дітей без кінця сипалися погрози, наприклад: "Я розірву тебе на частини", і вони були такі численні, що діти втратили їм рахунок. Друга дочка, Валлі, гнучкіша, пристосувалася до Германа Кафки схоже, без особливих зусиль. Але Еллі, старша з дочок, якщо і гнула спочатку спину, то в молодості поспішила вийти заміж, щоб уникнути сімейної тиранії. Про старшу, Еллі Франц говорив дуже уїдливо: "... Вона була такою незграбною, млявою, боязкою, похмурою, прибитою усвідомленням своєї провини, покірливою, злою, ледачою, охочою до ласощів, жадібною дитиною". Щодо Оттли, наймолодшої, то вона ще більше, ніж Франц, стала жертвою батьківського переслідування, звідки, безсумнівно, і виникли задушевність і дружній характер відносин, що склалися між нею й Францом. Звісно, що при такому неприборканому батькові Кафка шукав заступництва у своєї матері. У "Щоденнику" за 1911 рік існує запис:

Вже досить давно я нарікаю на те, що постійно хворий, ніколи, втім, не маючи конкретної хвороби, яка змусила б мене лягти в ліжко. Це бажання, звичайно, здебільшого виникає тому, що я знаю, якою мірою моя мати здатна втішити, коли, наприклад, вона виходить з освітленої вітальні, щоб увійти в напівтемряву кімнати, відведеної для хворого....

Кафка бачив матір мало: весь день вона працювала в магазині і з'являлась лише пізно ввечері. Юлія Кафка любила свого найстаршого сина, який був єдиним сином, оскільки два хлопчики, які народилися після нього, прожили недовго. Вона служила певним бар'єром між своїм чоловіком і сином. Але, що б жінка не робила, вона завжди була ближчою до свого чоловіка, ніж до кого б то не було. "Зразкова пара, пише Кафка, яка могла б збентежити всіх тих, хто хотів би їй наслідувати". "Моя мати, - каже він Феліції Бауер, - кохана рабиня мого батька, мого закоханого батька, який тиранить її". У цієї доброї, слабкої, поступливої жінки (як показують кілька збережених її листів) найкращі наміри зводяться нанівець і поглиблюють біду: батько не міг вибачити своїм дітям, коли вони ставали між ним і дружиною. Самотність навколо Кафки посилювалася, сестри також не допомагали йому вийти з неї.

Під час сімейних торжеств Кафки влаштовували маленькі театралізовані вистави, що доводить: якщо ця сім'я і справді була пеклом, то це пекло знало також періоди затишшя. Грали жартівливі п'єски, чиїм автором і постановником одночасно був Франц Кафка. Сам він не грав, актрисами були його сестри і в разі необхідності той чи інший слуга. Глядачами були батьки і дядько Ріхард Леві. Збереглися навіть назви деяких з цих комедій: "Жорж з Подібрада", "Жонглер", "Ті, що говорять фотографії", але самі тексти не збереглись.

Нотатки Кафки про сімейні справи незліченні, а про школу, - навпаки, дуже рідкісні. Біографи письменника відчувають себе обділеними також при описі перших двадцяти років його життя, після цього періоду їм допомагають його власні записи. Довелося звертатися до свідчень сучасників, які близькі йому і були ще живі. Кафка-підліток, Кафка-юнак був із не надто помітних. Його товариш по навчанню Еміль Утіца, підтверджуючи це, писав:

А в іншому випадку він повідомляв протилежне:

У вересні 1889 року, коли Францу виповнилось шість років, його вперше повели у початкову німецьку школу на Флейшмаркт, поблизу м'ясного ринку. До школи його супроводжувала кухарка, щоб трохи налякати, вона постійно загрожувала йому, що розповість вчителю про всі дурниці, яких він наробив протягом дня. Ці погрози ніколи не виконувались, але з кожним днем ставали все правдоподібнішими.

Цю невинну історію Кафка буде з гумором розповідати пізніше, але історія, водночас, передала страхи його дитинства, почуття провини, невіри в себе. Наприкінці 1919 року він згадував слова одного зі своїх вчителів, Маттіаса Бека, який порадив його батькам, щоб їхній син провчився рік у п'ятому класі початкової школи, перш ніж відправити його до гімназії: "Він дуже слабкий, такий надмірний поспіх потім буде даватись взнаки". Цю думку Кафка висловлював пізніше сам:

До думки Маттіаса Бека все ж не прислухалися: Кафка вступив до ліцею в десять років. Оскільки він пропустив п'ятий клас початкової школи, треба було скласти невеликий вступний іспит з німецької мови, релігії та математики. Це випробування, ймовірно, він витримав без вагомих зусиль і став навчатись у Державній гімназії з німецькою мовою навчання, розташованій у районі Старого міста, всередині палацу Кінскі, того самого, де пізніше його батько відкрив свій магазин.

Кафка виявився одним з наймолодших: більшість його однокласників були на рік або два старші за нього. Контингент ліцею Старого міста здебільшого становили євреї: тридцять учнів на тридцять дев'ять першого року навчання, сімнадцять на двадцять чотири у випускному класі. Якщо, як пише про нього Еміль Утіца, Франц не підтримував ні з ким зі своїх однокласників такої дружби, яка пов'язувала його пізніше з Максом Бродом, то у нього все ж були хороші відносини з більшістю з них.

Гімназія Старого Міста була, безумовно, класичним ліцеєм, в якому напрямок був на вивченні літературних дисциплін і стародавніх мов. Рівень літературної освіти за часів Кафки не був вищим, ніж в епоху Гете. Цей "гуманізм" був настільки порожнім і неживим, що значно пізніше Кафка продовжив разом з Максом Бродом читати Платона в оригіналі. За рік учні повинні були вивчити напам'ять 467 віршів. Сам Кафка сумнівався в собі і відчував постійно, ніби він знаходиться на грані провалу у навчанні. Двічі - в одному з фрагментів "Щоденника" початому в 1912 році, потім в "Листі батькові" 1919 року - він розповідав, що кожен рік був переконаний у тому, що провалиться на іспиті й не буде переведений до наступного класу, а оскільки нічого такого не відбувалося, він був упевнений, що на випускному іспиті його повне невігластво проявиться на очах у всіх. Це було життя в постійному страху. Наприклад, він розповідав в одному з листів до Мілени про жахи на уроках рахунку, коли викладач шукав його прізвище у своєму журналі, а потім викликав до дошки.

Проте, переглянуті журнали гімназії свідчать, що ці страхи не мали під собою підстави: Кафка не входив до числа найкращих учнів класу, значився серед тих, кого називали "блискучими учнями", у нього ніколи не було посередніх оцінок з головних предметів. Лише в старших класах його слабкість у математиці стала більш відчутною і завдавала йому неприємностей. За песимістичними оцінками своїх інтелектуальних здібностей не слід бачити кокетство або позерство: таким він був усюди, таким він був у школі - одночасно слухняним і невпевненим у собі, покірним і нещасним, тремтливим як перед майбутнім, так і перед сьогоденням.

В останні роки навчання в ліцеї він почав писати, називаючи ці спроби в 1903 році "дитячими творами". Про це Кафка повідомив у листі Оскара Поллака, з якого можна зробити висновок, що до того часу він свої твори ще не знищив: аутодафе будуть відбуватися пізніше. Можна також припустити, що ця літературна продукція була дуже багатою.

Вдома, крім двох обов'язкових годин чеської мови, де він поповнював знання, і вивчення французької, яку йому викладала гувернантка мадемуазель Байї, його також змушували брати уроки музики: спочатку це було піаніно, потім скрипка. Це робилося марно, тому що він був абсолютно закритий для музики: "Мій учитель гри на скрипці, - розповідав він Феліції Бауер, - доведений до відчаю повною відсутністю у мене музичного слуху, волів змушувати мене стрибати через палицю, яку тримав він сам, і мої успіхи в музиці полягали в тому, що від уроку до уроку він піднімав палицю трохи вище".

Свого часу навіть постало питання про навчання його танцям, але від цієї ідеї довелося відмовитися. Щодо малювання, до якого він відчував смак, то, схоже, він захопився ним тільки по завершенні середньої освіти. Відомі малюнки, які Кафка накидав на берегах своїх рукописів і в деяких своїх листах: схожі на карикатуру, їдкі та жартівливі одночасно, нескладні у виконанні, але свідчать про живу гостроту погляду, рідкісне відчуття динаміки та виразності.

Кафка був дитиною, яка швидко росла вгору: незабаром після досягнення отроцтва його зріст становив 1,80 м, а потім досягнув 1,82 м. Він соромився свого високого зросту, ходив, як говорив він сам, згорбившись, з перекошеними плечима, із нерозкутими рухами рук, він боявся побачити себе в дзеркалі - до такої міри відчував себе потворним, але, додавав він, дзеркала не показували повною мірою це каліцтво, інакше люди ще частіше оберталися б у його сторону. Насправді ж фотографії зображують дуже красивого юнака з сумним поглядом. "Я був худим - найхудішою людиною, яку я знав", - сказав він Феліції в одному зі своїх перших листів. Коли він збирався поплавати в міському басейні, він соромився свого жалюгідного тіла, свого "маленького скелета", який невпевнено рухався по помосту перед своїм батьком, чиїм прекрасним тілом він захоплювався, який був для нього "мірилом всіх речей" і з яким після купання він відправлявся випити кухоль пива. Цю чудову мить Кафка згадував в останні дні, коли втратив голос і зміг лише нашкрябати на папері кілька слів.

Батьки не дуже дбали про його гардероб: його одягали у посереднього кравця, і він постійно відчував себе незручно. Ця зацикленість переросла згодом в одну зі стійких рис його долі: схильність до саморуйнування. Сексуальність у Кафки прокинулася дуже пізно, саме тут вплив батька, страхітливого і шанованого, мав найбільш паралізувальні наслідки. В останні гімназійні роки стався випадок, на який Кафка неодноразово натякав у "Щоденнику". Він знаходився в ліжку внаслідок легкого переохолодження, і мадмуазель Байї дала йому завдання прочитати "Крейцерову сонату". "Моя гувернантка, - пише він, - була згодна скористатися моїм збудженням ". Це не стало для нього згодом травмою, а лише втраченою можливістю. Після розмови з батьком на цю тему, в Кафки залишився неприємний осад. Батько, як завжди, був зразком недосяжної чистоти, назавжди занурюючи свого сина в бруд і це викликало страх перед стосунками між чоловіком та жінкою.

1901 року Кафка без жодних зусиль склав іспит на атестат зрілості, якого так боявся. Нарешті для нього настав час обирати шлях подальшої освіти, а отже, частково закласти основи свого майбутнього. У гімназії він заявив, що збирається записатися на філософський факультет, ймовірно, щоб продовжити там вивчення германістики, але спочатку він абсолютно несподівано вирішив зайнятися хімією. Та цей бунт тривав недовго: через два тижні Кафка знову повернувся на пряму дорогу. Це саме повторилося у другому семестрі, коли він, перенасичений юриспруденцією, почав відвідувати курси германістики, у якій скоро розчарувався: "ординарний професор" Август Зауер - серйозний науковець, німецький націоналіст, погано відносився до євреїв. Кафка, в пошуках життєвої дороги, навіть поїхав слідом за своїм товаришем Паулем Кішем до Мюнхена, але швидко звідти повернувся без будь-яких відомих причин.

Пізніше він говорив про пазури матінки-Праги, яка не відпускає своєї жертви. У "Листі до батька" він не звинуватив його в тому, що той вплинув на його вибір, але батьківське виховання зробило його настільки байдужим у цьому плані, що він спонтанно вибрав легший шлях, який привів його до юриспруденції: "Справжньої свободи у виборі професій для мене не існувало, я знав: порівнюючи з головним мені все буде настільки ж байдуже, як всі предмети гімназичного курсу, мова, отже, йде про те, щоб знайти таку професію, яка найлегше дозволила б мені, не надто обмежуючи марнославство, виявляти подібну ж байдужість. Значить, дуже вдалу - юриспруденцію".

У цьому ж році Франц Кафка став студентом юридичного факультету Празького університету. Єдиним захопленням цього часу було вивчення англійської мови, він дуже добре знав чеську та французьку і збирався трохи пізніше вчити італійську. Навчаючись в університеті, на відміну від інших студентів, які брали участь у політичних демонстраціях, Кафка не мав жодних політичних переконань.

23 жовтня 1902 року Кафка прийшов прослухати лекцію "Доля і майбутнє філософії Шопенгауера" і цей день став одним із найважливіших у його житті. Лекцію читав Макс Брод, який був на рік молодший від Франца Кафки. По закінченню лекції, Кафка, який у минулому трохи читав Ніцше, сказав, що лектор надмірно суворо обійшовся з філософом, тому вони пройшли по вулицях міста, сперечаючись один з одним, і це стало початком дружби, якій не судилося більше перерватися.

Загалом, викладачі юридичного факультету не мали на нього великого впливу. Декого з них, зокрема викладача цивільного права Краснопольського, він пригадує із жахом. Єдиним, кого він згадував пізніше, був Альфред Вебер, видатний фахівець з політичної економії, якого запросили до Празького університету в той час, коли Кафка закінчував своє навчання. Він був призначений "опікуном", тобто референтом або головою докторського іспиту Кафки. Докторські іспити проходили з листопада 1905 по червень 1906 року. Кафка здав їх без особливого блиску, на "задовільно".

Між Максом Бродом і Францом Кафкою було мало спільного. Брод, журналіст, романіст, театрал (він закінчить своє життя на посаді художнього директора театру "Хабімах" в Тель-Авіві), філософ, керівник оркестру, композитор. Він настільки ж екстраверт, як Кафка замкнутий, настільки ж активний, як Кафка меланхолійний і повільний, настільки ж плодовитий у своїй письменницькій праці, як Кафка вимогливий і не рясний у своїй творчості. Маючи кіфоз з ранньої юності, Брод був злегка викривлений, але компенсував свій недолік виключною жвавістю. Шляхетний, захоплений, він мав постійне бажання займатись якоюсь справою, і протягом життя у нього їх було багато. Свою біографію він справедливо назвав "Бурхливе життя", бойове життя. Макса Брода не відносять до великих людей, але він мав неординарне літературне чуття: з перших письменницьких дослідів Кафки, ще невпевнених і незграбних, він зумів розпізнати його геній.

Початок дружби з Максом Бродом став для Кафки початком періоду розваг та вечірок. Після канікул 1903 року він написав Оскару Поллаку, що набрався хоробрості. Стан його здоров'я покращився, він став сильнішим, він вийшов у світ навчився розмовляти з жінками. Найважливішим стало те, як написав сам Кафка, він відмовився від життя відлюдника. Десять років по тому, згадуючи ці перші роки юності, він написав Феліції Бауер:

Якби я знав тебе вже років вісім чи десять (адже минуле так само вірогідне, як і втрачене), ми могли б бути щасливі сьогодні без усіх цих жалюгідних вивертів, зітхань і без надійних замовчувань. Замість цього я сходився з дівчатами - тепер це вже далеке минуле, - в яких легко закохувався, з якими було весело і яких я ще легше кидав, ніж вони кидали мене, не завдаючи мені цим жодних страждань.

.

У цей час Кафка пережив свій перший чуттєвий досвід з жінкою, яка була продавчинею магазину готових суконь. Цей досвід спочатку приніс вдоволення, а потім, після знайомства з іншими дівчатами, видався брудним. Це підкреслювало характер заборони, який висів відтепер для нього над усім, що стосується сексу.

Під час навчання в університеті Кафка продовжив писати й вів, якщо не "Щоденник", то щонайменше записну книжку і зупинився лише в 1903 році, коли протягом шести місяців майже нічого більше не створив. У ці роки (1904-1905) написав твір "Опис однієї боротьби", що уникнув вогню саме завдяки Максу Броду, якому Кафка дав його прочитати і той зберіг його в шухляді свого письмового столу, тому що все інше, написане в цей період, було знищено. "Опис однієї боротьби" виступає проти фривольності, дурного кокетства, брехні, які заволоділи літературою. Але в той же час це найбільш химерний, найбільш манірний твір, найбільш позначений смаком епохи, проти якого він направлений. Такий парадокс цього твору юності. Незабаром Кафка пішов іншими шляхами.

Робота для письменника була заняттям другорядним та обтяжливим: у щоденниках і листах він буквально признавався в ненависті до свого начальника, товаришів по службі та клієнтів. На першому ж місці завжди була література, "що реабілітувала все його існування". 1917 року розвинувся туберкульоз, від якого письменник помер 3 червня 1924 року в санаторії під Віднем.

Аскетизм, невпевненість у собі, самоосуд та хворобливе сприйняття навколишнього світу - всі ці якості письменника добре задокументовані в його листах та щоденниках, а особливо в "Листі батькові" - цінній інтроспективі стосунків між батьком та сином. Через ранній розрив з батьками Кафка був змушений вести дуже скромний спосіб життя і часто міняти житло, що наклало відбиток на його ставлення до самої Праги та її мешканців. Хронічні хвороби дуже дошкуляли йому; окрім туберкульозу, він страждав від мігрені, запаморочення, наривів та інших захворювань. Він намагався протидіяти всьому цьому натуропатичними засобами, такими як вегетаріанська дієта, регулярна гімнастика та вживання великої кількості непастеризованого коров'ячого молока, що могло призвести в ті роки до зараження туберкульозом. Бувши школярем, він брав активну участь в організації літературних зустрічей, докладав зусилля до організації та просування театральних спектаклів. На навколишніх Кафка справляв враження своєю хлоп'ячою, акуратною, суворою зовнішністю, спокійною та незворушною поведінкою, а також своїм розумом і незвичайним почуттям гумору.

Стосунки Кафки зі своїм деспотичним батьком є важливою складовою його творчості. У період між 1912-м та 1917-м роками він залицявся до берлінської дівчини Феліції Бауер, з якою двічі був заручений і двічі розривав заручини (наслідком цих стосунків стало написання роману "Процес"). Спілкуючись з нею головним чином через листи, Кафка створив її образ, який зовсім не відповідав дійсності. І справді вони були дуже різними людьми, про що можна судити з їхнього листування.

Другою нареченою Кафки стала Юлія Вохрицек, але заручини знову ж таки незабаром були розірвані. На початку 1920-х років він мав любовні стосунки із заміжньою чеською журналісткою, письменницею та перекладачкою - Міленою Есенською. 1923 року Кафка, разом з дев'ятнадцятирічною Дорою Дімант, на декілька місяців переїхав до Берліна, в надії віддалитися від впливу сім'ї та сконцентруватися на письменництві. Згодом він повернувся до Праги. Здоров'я в цей час погіршувалося, і 3 червня 1924 року Кафка помер у санаторії під Віднем, від туберкульозу, який призвів до виснаження. Тіло перевезли до Праги, де воно й було поховане 11 червня 1924 на Новому єврейському кладовищі в районі Страшніце, у спільній сімейній могилі.

За життя Кафки опубліковано всього декілька коротких оповідань, що склали дуже малу частину його робіт, і його творчість не приваблювала багато уваги, доки посмертно не були видані його романи. Перед смертю він доручив своєму другу та літературному агенту - Максу Броду - спалити все ним написане без винятку. Його коханка Дора Дімант справді знищила рукописи, якими вона володіла, але Макс Брод не скорився волі покійного та опублікував більшу частину його робіт, які незабаром почали привертати до себе увагу. Вся його опублікована творчість, окрім декількох чеськомовних листів, була написана німецькою.

Сам Кафка опублікував чотири збірки - "Споглядання", "Сільський доктор", "Покарання" та "Голодар" - перший розділ роману "Америка" ("Кочегар"), а також декілька інших коротких новел. Проте головні його твори - романи "Америка" ( 1911- 1916), "Процес" ( 1914- 1918) та "Замок" ( 1921- 1922) залишилися різною мірою незавершеними і побачили світ вже після смерті автора і всупереч його останній волі.

"У виправній колонії" (In der Strafkolonie - 1914). Ця новела, разом з трьома попередніми, сформувала книгу "Кари"

"Брюмфельд, старий холостяк" (Blumfeld, ein älterer Junggeselle - 1915)

"Стук у ворота"("Der Schlag ans Hoftor", 1917)

"Сільський лікар" (Ein Landarzt - 1917)

"Голодар" (Ein Hungerkünstler - 1922), входить в однойменний збірник

"Дослідження одного собаки" (Forschungen eines Hundes - 1922)

"Маленька жінка" (Eine kleine Frau - 1923), збірник "Голодар"

"Співачка Жозефіна, або мишачий народ" (Josephine, die Sängerin, oder Das Volk der Mäuse - 1924), збірка "Голодар"

Листи до Феліції та Гретти Блох

Листи Мілени

Лист батьку (виданий 1919 року)

Перетворення: оповідання. - Мюнхен: Сучасність, 1989; Львів: ЛА "Піраміда", 2005.

Щоденники 1910-1923 рр. - Київ: Всесвіт, 2000.

Замок. - Харків: Фоліо, 2006.

Зниклий безвісти: Америка. - Київ: Критика, 2009.

Романи, оповідання, щоденники, листи. - Київ: А-ба-ба-га-ла-ма-га, 2012. - ISBN 978-617-585-0084.

Франц Кафка. Споглядання / Пер. з нім. В. Лозинський. - К.: Основи, 2013

Франц Кафка. Перевтілення: збірка вибраних творів ("Вирок", "Перевтілення", "У виправній колонії") / пер. з нім. Анна Савченко. - К. : O.K. Publishing, 2017. - 160 с. - ISBN 978-966-97686-1-2.

Автором перших рецензій на творчість Кафки був угорський письменник Шандор Мараї.

Ідея розповіді "Перевтілення" використовувалася в кіно багато разів:

В Україні за його творами знято фільми:

Безліч критиків намагалися пояснити сенс робіт Кафки виходячи з положень тих або інших літературних шкіл - модернізму, "магічного реалізму" та ін. Деякі намагалися відшукати вплив марксизму на його сатиру над бюрократизмом в таких творах як "У виправній колонії", "Процес" та "Замок". В той же час, інші розглядають його творчість через призму юдаїзму (оскільки він був євреєм і виявляв деяку цікавість до єврейської культури) - декілька зауважень із цього приводу зробив Борхес; через фройдиський психоаналіз (через напружене сімейне життя письменника); або через алегорії метафізичного пошуку Бога (прибічником цієї теорії був Томас Манн).

# data[].attributes.attachment_link.title
Франц Кафка - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Франц Ка́фка Franz Kafka Ім'я при народженні нім.

# data[].attributes.headline
Наступна презентація допоможе вам розібратися з особливостями оповідання "Перевтілення".                   Уважно ознайомтесь із презентацією. Матеріали слайдів 4, 6,7 запишіть у зошити.

# data[].attributes.subject
Наступна презентація допоможе вам розібратися з особливостями оповідання "Перевтілення".                   Уважно ознайомтесь із презентацією. Матеріали слайдів 4, 6,7 запишіть у зошити.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ф.Кафка.Перевтілення

# data[].attributes.headline
Для допитливих! За наступним посиланням ви можете детально ознайомитись з біографією та особливостями творчості А.Камю.

# data[].attributes.subject
Для допитливих! За наступним посиланням ви можете детально ознайомитись з біографією та особливостями творчості А.Камю.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Альбер Камю

фр. Albert Camus

Альбер Камю з цигаркою. 1957 рік

Народився

7 листопада 1913
Мондова, Французький Алжир

Помер

ДТП 4 січня 1960 (46 років)
Вільблевен, Франція
·[d] [1]

Поховання

Країна

Франція [2]

Місце проживання

Діяльність

письменник

Галузь

, література , , етика , існування , політична філософія , , , [4], і

Alma mater

(травень 1936 )[5]

Знання мов

французька [6][4]

Заклад

L'Express і

Членство

Американська академія мистецтв і наук і

Magnum opus

, , The FallCaligula[d] , Міф про Сізіфа , , , , [d] [3] і

У шлюбі з

[7][9][10] [5][8] і

Діти

і

Автограф

Нагороди

Нобелівська премія з літератури (1957)

IMDb

ID 0133411

Альбе́р Камю́ ( фр. Albert Camus; 7 листопада 1913, Мондова (зараз Дреан) - 4 січня 1960, Вільблевен) - французький романіст, філософ, публіцист, один із лідерів філософсько-мистецького напрямку екзистенціалізму. Лауреат Нобелівської премії з літератури 1957 року.

Альбер Камю народився 7 листопада 1913 року в містечку Мондові у Французькому Алжирі, який на той час був французькою колонією, у сім'ї найманого сільськогосподарського робітника, що за рік після народження сина помер від поранення на полі бою Першої світової війни. Мати, іспанка за походженням, працювала прибиральницею в багатих сім'ях. Дитина зростала у злиднях. Освіту пощастило здобути тільки завдяки допомозі директора ліцею, який виклопотав для хлопця стипендію. У 1932- 1936 рр. під час навчання в Оранському університеті (Алжир), Альберу доводилося тяжко працювати, що призвело до виснаження організму й він захворів на сухоти. Проте це не завадило йому бути життєрадісним, енергійним, жадібним до знань і розваг, чутливим і до краси середземноморської природи, і до глибин духовної культури. Згодом А. Камю писав:

Я був десь на півдорозі між злиднями і сонцем. Злидні не дозволяли мені повірити, нібито все гаразд в історії та під сонцем; сонце навчало мене, що історія - це ще не все. Змінити життя - так, але тільки не світ, який я обожнював.

Захоплення середземноморською красою і французькою філософією з часом зумовило його світогляд й естетику, які базувалися на середземноморській культурній традиції та античній культурі з її язичництвом і культом тіла. У цій системі юнак намагався уникнути протиставлення духу і тіла, злити їх в органічну єдність. А. Камю брав активну участь і в громадському житті. У 1934 році вступив до комуністичної партії, яку покинув через три роки, проводив антинацистську пропагандистську роботу, організував самодіяльний театр, співпрацював з незалежною лівою пресою. У цей час почалася його письменницька діяльність. Тоді, зокрема, були написані перший варіант повісті "Сторонній" та нотатки до есе "Міф про Сізіфа".

Навесні 1940 року вперше приїхав до Франції, куди остаточно переселився через рік. В окупованій країні приєднався до Руху Опору, друкувався в підпільній газеті "Комбат", а згодом її очолив. У 1943- 1944 рр. видав у нелегальній пресі "Листи німецькому другові", в яких з гуманістичних позицій засуджував спроби виправдання ідеї нацизму. На цей час А. Камю став відомим як автор "Стороннього" та "Міфу про Сізіфа", що побачили світ у 1942- 1943 рр. і викликали захоплення французької інтелігенції. Ці твори були сприйняті як екзистенціалістські, співзвучні з напрямами, що за національної катастрофи поширювалися серед свідомої частини населення. Саме завдяки творчості А. Камю філософське вчення екзистенціалізму стало популярним у Франції. В його основі, а надто у варіанті А. Камю, є твердження абсурдності буття ("абсурд є метафізичним станом людини у світі",- говориться у "Міфі про Сізіфа"), уявлення про світ як про царство хаосу і випадковості. Чільне місце посідає думка про те, що людина відповідальна сама за себе. Людині доводиться жертвувати собою, аби виправдати своє існування. Вже самим актом народження вона виявляється закинутою у світ поза своєю волею і бажанням. З моменту появи вона отримує від природи й смертний вирок, термін виконання якого їй невідомий. Убивають хвороби, старість, війни, кати, злидні, навіть сонце, як у романі "Сторонній" у годину вирішального випробовування людина залишається наодинці з собою, зі своєю долею. Тепер їй належить стати Людиною, створити себе із закинутої у світ матерії. Людина народжується не тоді, коли з'являється на світ, а тоді, коли силою свого розуму створює себе як мислячу істоту. Це духовне народження відмежовує її від природи, робить свідомою своєї минущості. Суспільство потребує віри в уже існуючі цінності. Воно карає бунтарство за допомогою своїх соціальних інституцій - армії, поліції, суду, громадської думки. Такий внутрішній конфлікт романів і п'єс письменника-екзистенціаліста. Водночас А. Камю проголошував, що розум людини, усвідомлюючи абсурдність буття, не може змиритися з нею. Людина, що мислить, кидає виклик абсурдові, не сподіваючись на його остаточне подолання. В "Міфі про Сізіфа" А. Камю писав:

Для людини без шор немає видовища прекраснішого, ніж свідомість у двобої з дійсністю, яка перемагає. Ні з чим не зрівняти образ гордої людяності... Дисципліна, якій дух себе підпорядковує, воля, яку він кує з будь-якого підручного матеріалу, рішучість зустрічати віч-на-віч - у цьому є могутність і непересічність.

Цей трагічний стоїцизм із часу Руху Опору став для Камю основою його гуманістичної етики. За його допомогою письменник у роки окупації та національного приниження пробуджував активний відгук у гуманістично налаштованої французької інтелігенції. По-своєму мобілізував її на боротьбу з нацизмом.

Невелика за обсягом творча спадщина А. Камю створювалася переважно під час Другої світової війни та повоєнних років. Це наклало свій відбиток і на теми, що порушувалися письменником, і на спосіб їх висвітлення. Для його творчості характерне поєднання власне белетристики з філософськими роздумами. У 1947 році вийшов у світ роман "Чума", який засвідчив найвищу межу ідейної еволюції автора: за визначенням самого письменника відбувся перехід від "етапу абсурду" до "етапу протесту". Письменник працював також у жанрі філософської етеїстики та громадсько-політичної публіцистики, виступив у ролі літературного критика.

У повоєнні роки Камю співпрацює з анархістами і революційними синдикалістами, публікується в їхніх газетах і журналах "Лібертер", "Монд Лібертер", "Революсьйон пролетар'єн", "Солідаріад Обрера".

У 1950-х роках А. Камю пережив світоглядну і творчу кризу, що призвело до зниження його творчої активності. Письменник чимдалі частіше не знаходив відповіді на складні проблеми, які ставило перед ним суспільне життя. Загострилися суперечності, притаманні його світогляду й суспільно-політичній позиції, що знайшло вираження у трактаті "Бунтівна людина" ( 1951, вперше надрукований в журналі "Лібертер"). Відкриваючи вади буржуазного суспільства Франції та Заходу, Альберт Камю не приймав і соціалізм Східної Європи у його сталінському варіанті. Книга "Бунтівна людина" значною мірою була реакцією на злочини сталінізму, на сталінські масові репресії та терор. На великому історичному матеріалі Альбер Камю дійшов висновку про неминучість переродження революції у тиранію, перетворення колишніх борців проти гноблення на значно жорстокіших гнобителів. На думку автора, це універсальний і фатальний закон історії, її абсурд. Протистояти йому може тільки постійне бунтарство, опозиція влади, яка є неминучим насильством і несправедливістю. У 1957 році Альбер Камю одержав Нобелівську премію за свою літературну творчість.

4 січня 1960 року письменник потрапив у автомобільну катастрофу біля міста Санс. За офіційною версією автомобіль, у якому Альбер Камю разом з родиною свого друга Мішеля Галлімара, небожа видавця Гастона Галлімара, повертався з Провансу до Парижа, вилетів з дороги і врізався в платан неподалік від містечка Вільблевен за сто кілометрів від Парижа. Камю загинув миттєво. Галлімар, який був за кермом, помер у лікарні через два дні, його дружина і дочка вижили. Серед особистих речей письменника було знайдено рукопис незакінченого роману "Перша людина" та невикористаний залізничний квиток.

Альбер Камю похований в місті Лурмарен в районі Люберон на півдні Франції.

2011 року італійський письменник Джованні Кателлі через газету "Corriere della Sera" оприлюднив версію покійного чеського письменника і перекладача Яна Забрани, який у своєму щоденнику "Моє життя" з посиланням на добре поінформовану людину зі зв'язками в СРСР писав про те, що автокатастрофа була підлаштована радянськими спецслужбами як помста письменникові за осуд радянського вторгнення в Угорщину (стаття Альбера Камю "Кадар і його день страху"). 2013 року Кателлі опублікував книгу "Камю повинен померти", а восени 2019 року - її розширене видання "Смерть Камю".

Вибрані твори у трьох томах.

Том 1. Проза. Упоряд. О. Жупанський; Худож. О. Пустоварова, М. Квітка. Харків, Фоліо, 1996. - 446 с. ISBN 996-03-0059-X

Том 2. Театр. Упоряд. О. Жупанський; Худож. О. Пустоварова, М. Квітка. Харків, Фоліо, 1996. - 448 с. ISBN 966-03-0060-3

П'єси

Калігула. Переклад П. Таращука

Непорозуміння. Переклад П. Таращука

Стан облоги. Переклад О. Жупанського

Справедливі. Переклад О. Соловей

Заколот в Астурії. Переклад А. Перепаді

Реквієм по черниці (за В. Фолкнером). Переклад Л. Маєвської

Бісовиння (за Ф. Достоєвським). Переклад В. Лаптійчука

Статті

Том 3. Есе. Упоряд. О. Жупанський; Худож. О. Пустоварова, М. Квітка. Харків, Фоліо, 1997. - 623 с. ISBN 966-03-0061-1

Щаслива смерть. Перша людина. Київ, "Юніверс", 2005. - 416 с. (Серія "Лауреати Нобелівської премії"). ISBN 966-8118-30-8

Пам'ятник у містечку Вілльблевен, поблизу якого Камю загинув у автокатастрофі

Бронзова дошка на пам'ятнику у Вілльблевені

Могила Альбера Камю в місті Лурмарен в районі Люберон на півдні Франції

12696 Камю - астероїд, названий на честь літератора.

# data[].attributes.attachment_link.title
Альбер Камю - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Альбер Камю фр. Albert Camus Альбер Камю з цигаркою.

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання: Опрацюйте матеріали уроку. Підготуйте усний відгук на роман А.Камю "Чума" (приготуйтесь презентувати відгук на уроці)

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання: Опрацюйте матеріали уроку. Підготуйте усний відгук на роман А.Камю "Чума" (приготуйтесь презентувати відгук на уроці)

# data[].attributes.headline
Домашня робота:                                               Готуючи оповідання "Перевтілення", письменник категорично заборонив її ілюструвати. Як ви гадаєте, чому? Напишіть невеликий роздум (до 10 речень). 

# data[].attributes.subject
Домашня робота:                                               Готуючи оповідання "Перевтілення", письменник категорично заборонив її ілюструвати. Як ви гадаєте, чому? Напишіть невеликий роздум (до 10 речень). 

# data[].attributes.headline
Оскільки А.Камю своєю філософією та творчістю сповідував екзистенціалізм, то пропоную ознайомитись з цим поняттям:

# data[].attributes.subject
Оскільки А.Камю своєю філософією та творчістю сповідував екзистенціалізм, то пропоную ознайомитись з цим поняттям:

# data[].attributes.body
Випишіть у зошити характерні риси екзистенціалізму.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Екзистенціалізм — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.headline
Історія створення роману "Чума". Уважно ознайомтесь з інформацією. Зробіть необхідні записи (короткий конспект).

# data[].attributes.subject
Історія створення роману "Чума". Уважно ознайомтесь з інформацією. Зробіть необхідні записи (короткий конспект).

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія створення роману Чума

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання:                                                                     Дайте детальну письмову відповідь на одне із запитань (за посиланням). Надішліть до наступного уроку.

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання:                                                                     Дайте детальну письмову відповідь на одне із запитань (за посиланням). Надішліть до наступного уроку.

# data[].attributes.attachment_link.title
Контрольні запитання по роману Чума