# data[].attributes.body
Bio je običan dan,kao i bilo koji drugi. Bilo mi je dosadno,pa sam izašao van. Kada sam izašao van,vidio sam da je na nebu nekakva crna kugla. Približavala se,postajala je veća,to je bila crna rupa! Za nekoliko minuta se cijeli planet počeo vrtjeti izvan kontrole,auti,životinje,ljudi i dijelovi zgrada su letjeli uokolo kao da nema gravitacije. Prošlo je sat vremena,crna rupa je napokon progutala Zemlju. Kada sam prošao kroz crnu rupu,bio sam u zraku,letio sam. Nisam mogao kontrolirati gdje je moje tijelo išlo,nasumice je letilo na sve strane. Nakon par minuta sam primjetio Mars,a malo dalje iza njega sam vidio i Veneru. Crna rupa je progutala cijeli Sunčevi sustav. Odjednom sam osjetio nekakvu toplinu na leđima,postajalo je sve toplije i toplije. htio sam se okrenuti da vidim što mi grije leđa,no bilo je jako svijetlo od kojeg nisam ništa mogao vidjeti,gotovo me oslijepilo. Onda sam shvatio.....to je Sunce! Približava se! Moje tijelo je ponovno počelo nasumice letjeti. LEtjelo je na sve strane dok odjednom nije stalo....okrenulo se prema suncu. Svijetlo me oslijepilo,nisam ništa mogao vidjeti kad odjedom,Sunce postane supernova,eksplodira i......odjednom sam natrag na Zemlji. Sve je mirno,Sunce je na svojem mjestu,kao da se ništa nije promjenilo. Gotovo kao da sam se vratio u prošlost.

# data[].attributes.body
Toma Štajer 6.b
Petak, bio sam tako sretan, što može poći po zlu na petak. Jedva sam čekao da dođem doma i da mogu jesti grickalice i igrati igrice ili ako ostane ovako lijep dan da odem van sa prijateljima i vozimo se na romobilima i radimo trikove. Kada je škola završila samo je krenula uzbuna ko da je rat počeo no svi su mislili da je to ništa no ja nisam, otrćao sam doma i upalio HRT1 rekli su da je nasa otkrila da se crna rupa približava Zemlji. Odmah sa poludio govorili su da će cijela zemlja biti unoštena, i povjerova sam PA TO JE CRNA RUPA!!! Ništa višenije radilo, cak ni moj Iphone 11 Pro, a tam sam ga ja dobio, uzbuna je prestala bilo je tiho vani pogledao sam kroz prozor i vidio sam crnu rupu, svi su se divili njoj. To je bila zadnja naljepša stvar koju sam ikad vidio. Čak se i Youtube-u govorilo da če 2020 godina biti najgora prvo skoro zapoće treći svijetski rat od strane Irana, pa nakon toga koronavirus pa sad još crna rupa, oa nevjerovatno. Crna rupa je krenula usisavati zemlju no onda sam i ja... sve je stalo nije više bilo zemlje, jedino što nije mogla uništiti je lava, ček lava TO JE TO! Pokušavao sam doći do lave i stati se iza nje i upalilo je nije me usisala sve dok sam svatio da sam u svemiru, nema zraka, hladnije je od sjevernog pola mislio sam da je to kralj sve dok nisam vidio drugu stranu crne rupe. Mislim vjerovatno se sad pitate kako sam preživio u svemiru trideset sekundi, pa nije mi bilo hladno jer sam bio kod lave. Drugi dio crne rupe me povuko i vidio sam sasvim drugu dimenziju, i u njoj su živje... TRRRRRR,,Što, gdje sam?'' probudio sam se i svatio da je to bio samo san, no najgor stvar je bila što je bio ponedjeljak i morao sam u školu.

# data[].attributes.body
Luka Kozina 6.b

Bio je običan dan,kao i bilo koji drugi. Bilo mi je dosadno,pa sam izašao van. Kada sam izašao van,vidio sam da je na nebu nekakva crna kugla. Približavala se,postajala je veća,to je bila crna rupa! Za nekoliko minuta se cijeli planet počeo vrtjeti izvan kontrole,auti,životinje,ljudi i dijelovi zgrada su letjeli uokolo kao da nema gravitacije. Prošlo je sat vremena,crna rupa je napokon progutala Zemlju. Kada sam prošao kroz crnu rupu,bio sam u zraku,letio sam. Nisam mogao kontrolirati gdje je moje tijelo išlo,nasumice je letilo na sve strane. Nakon par minuta sam primjetio Mars,a malo dalje iza njega sam vidio i Veneru. Crna rupa je progutala cijeli Sunčevi sustav. Odjednom sam osjetio nekakvu toplinu na leđima,postajalo je sve toplije i toplije. htio sam se okrenuti da vidim što mi grije leđa,no bilo je jako svijetlo od kojeg nisam ništa mogao vidjeti,gotovo me oslijepilo. Onda sam shvatio.....to je Sunce! Približava se! Moje tijelo je ponovno počelo nasumice letjeti. LEtjelo je na sve strane dok odjednom nije stalo....okrenulo se prema suncu. Svijetlo me oslijepilo,nisam ništa mogao vidjeti kad odjedom,Sunce postane supernova,eksplodira i......odjednom sam natrag na Zemlji. Sve je mirno,Sunce je na svojem mjestu,kao da se ništa nije promjenilo. Gotovo kao da sam se vratio u prošlost.

# data[].attributes.body
Bilo je mračna večer vidjela sam svjetlost te sa je odlučila pratiti. Vidjela sam mala stvorenja koja su me povukla u svemir. Rekla sam im da me puste, nisu htjeli i ponudili su mi da ako otiđem u Crnu rupu pustit će me kući. Ja sam pristala. Put do Crne Rupe trajao je kratko,ali to je na Zemlji trajalo jako puno godina. Kad smo došli u Crnu Rupu bilo je jako čudno. Osjećala sam se jako umorno i spavalo mi se. Otišla sam spavati, a kad sam se probudila pitala sam ta čudnovata stvorenja tko su oni?
Nisu me razumjeli jer su pričali drugim jezikom.Otišla sam do sredine Crne Rupe i nešto me povuklo unutra. Tamo je bilo jako toplo. Bilo je puno čudnovatih biljaka. Biljke su bile u obliku trokuta i bile su žute i roze boje. Bila sam jako gladna i pojela sam tu biljku i bolila me glava. Malo sam odspavala,a kad sam se probudila bila sam na putu do svoje kuće.
Ušuljala sam se u kuću,i legla u krevet.Kad sam se probudila pričala sam prijateljima i roditeljima gdje sam bila.
Stella Žordić 6.a

# data[].attributes.body
Jednog jutra odlučila sam malo pročitati o crnoj rupi,svemiru,zvijezdama i astronautima.Crna rupa najviše mi se svidjela pa sam odlučila otputovati u nju. Otišla sam kod prijatelja koji je znao sve o svemiru i imao je razne makete svemira,letjelice... Posudila sam letjelicu i otišla u crnu rupu.Dok sam bila u prolazu kroz crnu rupu,sve oko mene bilo je šareno,puno boja i svijetla.Kad sam došla na kraj crne rupe vidjela sam čudesan svijet pun staklenih zgrada i svega što bi moglo biti u budućnosti.Tamo sam ostala 3 dana,zabavljala se,učila novo o svemiru,upoznala nove prijatelje i još mnogo drugih stvari. Kao što sam rekla tamo sam bila 3 dana ali u stvarnom svijetu to je bilo 3 godine. U tom čudesnom svijetu svaki dan je jedna godina.Jednoga jutra u tom čudesnom svijetu grad se počeo rušiti,potoci i rijeke su odjednom postali zagađeni,sve što je nekada bilo dobro,lijepo i uredno pretvorilo se u loše. Nisam znala što ću ali odjednom vidjela sam plave i zelene lampice koje su lebdile jedna iza druge. Odlučila sam ih pratiti. Kada sam došla do kraja vidjela sam stara kamena vrata koja su izgledala kao vrata od garaže mog prijatelja koji je imao sve makete svemira i letjelice.Otvorila sam ih i našla sam se kod njega.Ispričala sam mu sve ,a zatim se vratila doma. Ovo mi je bilo najbolje putovanje ikada i sigurno ću ići tamo češće.

Dora Derdić 6.b

# data[].attributes.body
Marta Josić, 6.a
Gledala sam film o Crnoj rupi. Jako mi se svidio. Razmišljajući kako je film dobar, odlučila sam otputovati u Crnu rupu. Pripremila sam svoju raketu, ušla u nju i krenula na putovanje. To putovanje je trajalo 4 godine. Dok sam putovala, bilo mi je žao što nisam nekoga povela sa sobom, jer mi je bilo prilično dosadno samoj se voziti.
Kada sam došla do Crne rupe, slikala sam ju za Instagram, kako bi mogla objaviti puno fotki.
Crna rupa me povukla i odvela u svijet slatkiša. Oko mene su kružili lijepi, šareni bonboni.
Počela sam jesti te bonbone i naravno, bilo mi je zlo. Pala sam u nesvijest, a kada sam se probudila, shvatila sam da je to sve bio samo san.
Bilo bi lijepo biti u svijetu slatkiša.

# data[].attributes.body
Cijeli život htjela sam putovati kroz vrijeme i proučavala sam kako bi to bilo moguće. Otkrila sam da su astronomi i znanstvenici blizu toga da naprave letjelicu s kojom bi mogao "ući" u Crnu rupu. Ta bi letjelica omogućila putovanje kroz vrijeme. Bila sam vrlo zainteresirana oko tog izuma. Htjela sam i sama pomoći u izradi letjelice no znala sam da to nije moguće. Odlučila sam se malo odmoriti od tog istraživanja. Posvetila sam više vremena obitelji i prijateljima. Godinu dana poslije čula sam na vijestima da je letjelica gotova i da se traže dobrovoljci koji bi bili dovoljno hrabri da otiđu u svemir tj. u Crnu rupu. Opet me obuzela želja za putovanjem kroz vrijeme i nakon silnog razmišljanja odlučila sam biti hrabra. Par tjedana kasnije otputovala sam u NASU unatoč tomu da su gotovi svi moji prijatelji bili protiv. Tamo je bilo još šest kandidata. Mjesec dana smo neprestano provodili vježbe kako bi se  mogli prilagodili životu u svemiru. Na kraju je odlučeno da će nas dvoje ići u svemir jer je tako najsigurnije, moja prijateljica Lara i ja. Dan polijetanja je bio ponedjeljak,17. svibnja 2038. Bila sam jako uzbuđena. Krenule smo. Putovanje do Crne rupe trajalo je dvije godine. Cijelo vrijeme bile smo u kontaktu s NASA-om. Stigle smo pred Crnu rupu, usisala nas je. Bilo je poprilično mračno, samo dašak svjetlosti je prodirao do naše letjelice. Bile smo u nekakvim čudesnim tunelima. Vratile smo se u 2006. godinu, godinu Larinog rođenja. Ja se tada još nisam rodila pa se nisam mogla vidjeti, no vidjela sam svoje roditelje. Bilo mi je zanimljivo gledati svoj život i ostale događaje koji su se događali u to vrijeme. Dok putuješ kroz vrijeme ne možeš vidjeti sve detalje već samo najznačajnije događaje. Nama je sve to prošlo u par sati no na Zemlji su prolazile godine. Kada smo se Lara i ja napokon vratile na Zemlju (srećom bez ikakvih problema) bila je 2053.godina. Ljudi su nas dočekali s divljenjem. Ostatak života ljudi su me znali kao 1. osobu na svijetu (uz Laru naravno) koja je putovala kroz vrijeme i bila u Crnoj rupi. Ja sam bila jako ponosna, a ovo je putovanje zauvijek ostalo zapamćeno.
Daria Jakelić 6.a

# data[].attributes.body
Ivan Jakov Lesinger 6.a
"Ajme, stani!"- vikao sam iz petnih žila.
Pero je vozio tu letjelicu da nisam mogao disati od straha. Vjerojatno se pitate kako smo dospjeli u nju, pa evo vam odgovora.
Za svoj 12 rođendan dobio sam letjelicu kojoj sam dao ime XS0711. Došlo je vrijeme da pušem tortu i zaželim želju.
Naravno već možete pogoditi što sam zaželio, da letjelica poleti te da ja i moj prijatelj idemo zajedno u svemir kako bi ga istražili i vidjeli što on to sve krije.
Nekoliko dana kasnije moj najbolji prijatelj Pero kojeg ste mogli uočiti na početku priče i ja odlučili smo se pripremiti na naše putovanje. Naravno imam 12 godina i nisam  baš toliko naivan da mislim da će ta letjelica stvarno poletjeti, ali desilo se nešto neočekivano. Pero i ja smo sjeli u nju, raspakirali se i odlučili "poletjeti".
Pritisnuo sam gumb "KRENI", a kad ono XS0711 stvarno krene u zrak prema nebu.
Pero je bio glavni, on je upravljao njome i bio vrlo uzbuđen dok sam ja vrištao od straha jer nisam mogao vjerovati što se događa. Krenuli smo prema crnoj rupi. Bili smo joj sve bliži,od jednom smo ušli u nju. Pero je htio da odemo na drugu stranu crne rupe pa pošto je on bio glavni krenuli smo.Kad smo došli na drugu stranu crne rupe samo je veliko svijetlo blještalo pa smo se zato izašli iz crne rupe.Kada smo izašli krenuli smo prema Zemlji.Kada smo stigli na Zemlju otišli smo javiti svim prijateljima i rodbini što smo vidjeli.

# data[].attributes.body
Prije par godina krenula sam na putovanje u svemir preciznije rečeno da istražim crnu rupu.
Sa mnom je bilo još par znanstvenika koji su imali isti cilj kao i ja. Htjeli smo saznati što se nalazi sa druge strane crne rupe.
Kada smo napokon stigli do crne rupe ona nas je odjednom počela usisavati. Unutar rupe sve je bilo crno. Kada smo dalje putovali kroz crnu rupu ispred nas se stvorila bijela svijetlost, nakon što smo prošli kroz nju stvorili smo se u drugoj dimenziji gdje su živjeli vanzemaljci međutim sve se počelo tresti i mi smo propali zajedno sa našom letjelicom u rupu koja se stvorila ispod nas. Nakon toga odjednom smo se ponovo stvorili na zemlji ne znam kako, ali barem sam iskusila nezaboravno putovanje kroz crnu rupu.
Terezija Lešić 6.a

# data[].attributes.body
Pavle Brnadić
Probudio sam se i reko sam si da je danas dan polazka. Obukao sam se i krenuo u NASU. Kada sam stigao svi su me bodrili. Ušao sam u letjelicu. U letjelici su bila dva moja prijatelja koji će ići sa mnom. U 10:30 smo krenuli. Letjelica je išla vrlo brzo i tamo smo bili za 20 godina. Kada smo ušli vidljeli smo puno boja svugdje oko nas. Kada smo izašli iz crne rupe godina je bila 2078. Svi su već zaboravili na nas, ali kada smo došli svi su se poćeli prisjećati. Prićli smo im o svim avanturama. I tako sam nakon svega toga nastavio ponovo normalno živjeti.

# data[].attributes.body
Katarina Bratković 6.a
Prošlo je nekoliko godina ne znam točno koliko od kada sam krenula na svoje putovanje svemirom. Putovali smo danima i noćima. Vidjeli smo puno šarenih planeta. Pošto je našoj letjelici ponestalo sira koji ju pokreće odlučili smo sletjeti. Sletjeli smo na planet zvan Zemlja. Još nikada nismo vidjeli takav preljepi planet. Bio je pun bilja, imao je ceste po kojima su se kretale male letjelice. Na tom su planetu živjele životinje i ljudi. Napokon napunili smo letjelicu i krenuli dalje. Putovali smo neko vrijeme dok se naš brod nije počeo vrtjeti. Vrtio se tako brzo da ga nismo mogli zaustaviti. Onda smo shvatili da se krećemo prema ogromnim crnim ustima ˝Crnoj rupi˝. Bilo je jako strašno. Kada smo joj se približili samo nas je usisala. Nije baš bilo tako strašno kako smo očekivali. Bilo je preljepo. Bio je to neki grad di su živjele hobotnice. Bilo ih je različitih boja i oblika. Neke su bile žute, neke roze, neke šarene... Neke su imale oblik slona, neke lava, a neke zebre. Kuće su bile od bombona, ceste od želea, semafori od M&M, fontane od čokolade... Svi u tom gradu Svaštogradu su živjeli sretno. Otišli smo do njihovog vođe. Imao je oblik zmaja i bio je prekriven crnim kristalima. Zamolili smo ga da nam pomogne izaći iz Crne rupe. Rekao nam je da će nam pomoći jedino ako i njega povedemo sa sobom. Naime on nije mogao izaći sam. Trebao mu je njegov crni kristal kojega je davno izgubio. Shvatila sam da je to crni kristal na mojoj ogrlici koju mi je dala vladarica naše zemlje zmajica Vlatka koja je bila prekrivena rozim kristalima. Dala sam zmaju kristal i rekla kako mi ga je dala zmajica rozih kristala. Rekao mi je kako je to njegova žena i kako se nije mogao vratiti doma jer mu je falio taj kristal. Trebali smo još samo izaći iz rupe. Bilo je teško, ali uspjeli smo. Vratili smo se na moj planet. Zmaj i zmajica su se sretno vratili kući u Crnu rupu, a ja sam postala vladarica našeg planeta JUPITERA.

# data[].attributes.body
Prije par godina krenula sam na putovanje u svemir preciznije rečeno da istražim crnu rupu.
Sa mnom je bilo još par znanstvenika koji su imali isti cilj kao i ja. Htjeli smo saznati što se nalazi sa druge strane crne rupe.
Kada smo napokon stigli do crne rupe ona nas je odjednom počela usisavati. Unutar rupe sve je bilo crno. Kada smo dalje putovali kroz crnu rupu ispred nas se stvorila bijela svijetlost, nakon što smo prošli kroz nju stvorili smo se u drugoj dimenziji gdje su živjeli vanzemaljci međutim sve se počelo tresti i mi smo propali zajedno sa našom letjelicom u rupu koja se stvorila ispod nas. Nakon toga odjednom smo se ponovo stvorili na zemlji ne znam kako, ali barem sam iskusila nezaboravno putovanje kroz crnu rupu.
Terezija Lešić 6.a

# data[].attributes.body
Veronika Rus 6.a
Krenula sam na putovanje prema crnoj rupi u svojoj raketi. Dugo sam putovala,činilo se kao 5 godina,ali sam napokon stigla. Vidjela sam crnu rupu i bila sam uzbuđena oko ulaska u nju. Odjednom me samo usisala,vidjela sam kozmičku prašinu i bilo je čarobno. Kako sam dublje ulazila u crnu rupu,shvatila sam da unutar crne rupe ništa nema smisla. Vidjela sam boje,crte,likove,oblike,sjene,krugove,vrtloge i sve je letilo,bilo na stranu,okretalo se i bilo je čudno. Previše se stvari događalo odjednom i bila sam zbunjena. Počelo mi se vrtjeti u glavi i samo sam pala u nesvjest. Probudila sam se lebdući usred ničega i imala sam osjećaj kao da neprestano padam. Prvo sam bila uplašena za svoj život,ali sam ugledala dugačku špagu koja je vodila izvan crne rupe. Uhvatila sam se za špagu i krenula se penjati. Kada sam napokon izašla, nisam vidjela svoju letjelicu i počela sam letjeti svemirom. Vidjela sam meteore i druge planete. Bilo je predivno,ali znala sam da ću umrijeti. Iznenada,nailazila je neka raketa,u kojoj su bili neki nepoznati ljudi. Vidjeli su me i spasili. Vratili su me na Zemlju i bila sam im preeeeeeeeeeeviše zahvalna. Ovo putovanje ću zauvijek pamtiti!

# data[].attributes.body
Dora Meštrović,6.c
Nalazim se u svemirskoj letjelici. Krenula sam istraživati crnu rupu. Nisam sigurna hoću li preživjeti i jesam li uopće trebala krenuti. Nestrpljiva sam i dosadilo mi je jer sam već godinama na ovom putovanju. Sa mnom je robot koji priča sam sa sobom. Promatram zvijezde i odjednom sve postane crno. Robot mi je rekao da smo ušli u crnu rupu. Prestrašena sam. Ne znam što će mi se tamo dogoditi i što ću vidjeti. Odjednom sve postane bijelo ,kroz maglu vidim neka čudna stvorenja koja mi se približavaju. Izgledaju kao plavi konji s velikim ušima. Upoznali smo se i počeli se družiti. Bilo je vrijeme da se vratim na Zemlju. Pozdravili smo se i odjednom me nešto snažno povuklo na drugi kraj crne rupe. Tamo su bili ružičasti zečevi koji su mi pokazali put prema svemirskoj letjelici ,robotu i plavim konjima. Uspješno sam se vratila ali tamo nije bilo nikoga. Nisam znala kuda poći. Spotaknula sam se o kamen i pala nazad na Zemlju. Robot me je tamo čekao sa svemirskom letjelicom.Rekao mi je da su plavi konji otišli u svoje kuće jer je pao mrak.

# data[].attributes.body
Leonardo Grozaj 6.c

Krećem na dugo
putovanje svemirom.  Jako sam uzbuđen zbog putovanja jer nikad nisam vidio
planete u svemiru.
Čuo sam da je Crna Rupa jako opasna.
Ako uđeš u nju, nikad više ne možeš izaći!
Došao sam u Svemir.
Jako mi je dosadno i ne znam što da radim.
Mislim da ću nešto pojesti.
Imam dovoljno hrane za cijelo putovanje.
Jedino je u raketi sa mnom robot Mirko.
Malo ću pričati s njim da mi prođe vrijeme.

Saznao sam o njemu da voli programirati i da fotografira razne stvari i predmete.

Nakon nekih 2 sata pričanja, shvatio sam da imamo jako puno toga zajedničko.

Pošto nisam znao što bi radio sa svojim životom, krenuo sam čitati knjigu.

Odjednom sam nekako zaspao. Čuo sam glasne zvukove koji su me ometali.

Kad sam se probudio Mirko mi je rekao da smo ušli u Crnu Rupu.

Nisam mogao vjerovati da smo ušli u nju.

Pitao sam se što će se dogoditi…

# data[].attributes.body
Marko Pranić
Danas je dan za pokret u svemir.Raketa je krenula bili smo spremni.Nesto nas je pocelo povlaciti.To je bila crna rupa.Uvukla nas je u sebe sve je bilo sareno.Dvadeset dana nakon smo se izvukli.Kada smo dosli na zemlju bila je 2056 godina.

# data[].attributes.body
Franko Matić 6.c
Vrijeme je da krenem u crnu rupu.Krenuo sam sa raketom Explorer 356.Došli smo do crne rupe.Bilo je strašno gledati je.Kada sam ušao u nju nisam mogao izići van.Bilo je jako strašno ali odjednom me je izbacilo nazat na zemlju. Mislio sam da će biti strašnije.v

# data[].attributes.body
Vrijeme je da krenem u crnu rupu.Krenuo sam sa raketom Explorer 356.Došli smo do crne rupe.Bilo je strašno gledati je.Kada sam ušao u nju nisam mogao višeizići van

# data[].attributes.body
Leonardo Grozaj 6.c

Krećem na dugo
putovanje svemirom.  Jako sam uzbuđen zbog putovanja jer nikad nisam vidio
planete u svemiru.
Čuo sam da je Crna
Rupa jako opasna.
Ako uđeš u nju,
nikad više ne možeš izaći!
Došao sam u Svemir.
Jako mi je dosadno i ne znam što da radim.
Mislim da ću nešto pojesti.
Imam dovoljno hrane
za cijelo putovanje.
Jedino je u raketi
sa mnom robot Mirko.
Malo ću pričati s
njim da mi prođe vrijeme.

Saznao sam o njemu da voli programirati i da fotografira razne stvari i predmete.

Nakon nekih 2 sata pričanja, shvatio sam da imamo jako puno toga zajedničko.

Pošto nisam znao što bi radio sa svojim životom, krenuo sam čitati knjigu.

Odjednom sam nekako zaspao. Čuo sam glasne zvukove koji su me ometali.

Kad sam se probudio Mirko mi je rekao da smo ušli u Crnu Rupu.

Nisam mogao vjerovati da smo ušli u nju.

Pitao sam se što će se dogoditi…

# data[].attributes.body
Marija Jančić 6.c
Krenula sam na putovanje Svemirom, i jako sam uzbuđena. Kada sam stigla u Svemir ugledala sam neku čudnu rupu, otišls sam pogledati kakva je to rupa. nakon nekog vremena sam shvatila da je to Crna rupa. Kada uđeš u Crnu rupu nema povratka natrag na Zemlju. u Crnoj rupi je sve crno i tamno.
KRAJ.

# data[].attributes.body
crna rupa
luka cigetic
bilo je brijeme da odem u crnu rupu.dan 2053

# data[].attributes.body
Vrijeme je. Danas je 4 robota pomoću rakete Explorer 356 krenulo u najbližoj crnoj rupi. Put je trajao 1253 zemaljske godine. Upravo nam dolaze prve slike...

# data[].attributes.body
Jako sam uzbuđen zbog putovanja kroz crnu rupu. U raketi kroz prozor sam vidio kako se sve dalje,i dalje udaljavam od planeta,sunca i svemira.S druge strane vidim potpuni mrak . .Moja raketa Explorer 1 000 000 vrati se nazad , a ja poginem.

# data[].attributes.body
Elena Jamić 6.c
Došla sam u crnu rupu (crnu jamu) i kako su protjecale sekunde na zemlji su protjecali dani. Zvala sam stanicu ali se nisu javljali. Tada je na zemlji bilo tri ujutro. Kada sam prošla ugledala sam ovo:
Čudnovate boje,bilo je jako šareno.
nakon pet minuta sam uspjela dozvatu stanicu poslali su raketu i vratila sam se na zemlju.

# data[].attributes.body
Marko Anić 6.b

Dan je 2234., ili je 6. ili je -900. godina. ništa više ne znam, ništa više nije stvarno ali ipak sve je stvarno. Nalazim se u stvarnost A-P-P-1265, ovdje u ovoj realnosti svačije ime počinje na slovo #. Da u ovoj realnosti to je slovo. Evo da vam objasnim, u svemiru postoji beskonačan broj stvarnosti i mogućnosti koje se događaju u njima. Na primjeru stvarnosti U-E-R-0065 Lady Gaga je čistačica u muzeju. Čudno, znam. Na putovanje sam krenuo, ne znam kada. Iskreno ne znam je li više postojim. Bio je to normalan dan na Internacionalnoj svemirskoj postaji, ja i moji kolege radili smo na teoriji multiuniverzuma. Teoriji da je naš svemir samo jedan mali dio velikog mora milijuna različitih svemira. Tada smo lansirali light-00, letjelica poslana da pronađe dokaze drugih dimenzija i stvarnosti. Dogodila se nesreća i mene i moje kolege povukla je svjetlosna brzina pomnožena 100.000 🤬 svjetlosnom brzinom. Nekako smo preživjeli i završili u crnoj rupi u kojoj smo bez hrane i pića putovali 7 godina. Kako smo preživjeli, to je znanost druge dimenzije. Završili smo na drugoj strani crne rupe. Tamo se nalazi paralelni svemir, prva dimenzija, stvarnost 0÷1 kako god ju želite nazvati. Ovdje nema prošlosti, nema budućnosti, nema stvarnog, nema nestvarnog nema živog i ne živog ali ipak ima. Ovdje je sve prepušteno svemu...

# data[].attributes.body
Sara Bačurin Hasija, 6. b

Na drugoj strani Crne rupe nalazi se kopija Mliječne staze. Jako je slična našoj ali ima nekih razlika. Smatra se da na svako novo tisućljeće se njih dvije zamjene, što znači da su 2000. godine Mliječne staze zamijenile mjesta.

Na kopiji također žive ljudi, isti kao i mi, naši blizanci. Zato se kaže da svaka osoba ima svog blizanca. Biljke i životinje su iste kao i naše. I oni funkcioniraju isto kao i mi ali zato neke stvari nisu iste kao npr. Vaša mama je imala neku plišanu igračku i imala je sliku s tom igračkom. Ta igračka bila je roze boje, a sada kad pogledate tu igračku ona je žuta. Naravno ta igračka mora biti napravljena prije 2000. godine. Takva stvar se naziva Mandela efekt. Najpoznatiji slučajevi su:

1.    Forrest Gump - Život je poput kutije čokolade ili je život bio kutija čokolade?

2.    Looney Tunes, ne Toons

3.    Froot Loops, ne Fruit Loops

Još uvijek nije istraženo sve o drugoj Mliječnoj stazi, ali ja mislim da ćemo u budućnosti puno slušati o njoj.

# data[].attributes.body
Gabrijel Kanić 6.c

Ponovno sam izabran za najčudniju ekspediciju. Ovaj put je crna rupa u pitanju. To je nešto poput vremenskog portala - ako uđeš, ne izlaziš. To me jedino brine kako ću izaći iz nje, ali opet nakon što razmislim, može biti zabavno. Krećem u svemir i nadam se da se neću razočarati kada prođemo kroz crnu rupu. Sa mnom je i moj kolega Michael Braus i njegov robot Dino. Najsretniji sam jer neću biti jedini koji je vidio što je u njoj. Evo nas ispred rupe smo! Vrijeme je da prođemo kroz nju. Uh, nadam se da će sve biti uredu.
UU AAAAAAA
OHH
Ovo je bilo čudno... Raketa je sva izudarana od asteroida i ostalih čestica. Moramo je popraviti. Ali gdje su Michael i Dino? Ne mogu ih naći. Možda su na drugom dijelu letjelice ili u osiguranom dijelu.
Evo ih napokon! Sada moramo pokušati sletjeti na sigurno. Izlazimo i vrlo je čudno - sve je u bojama i svugdje su nekakvi ulazi u špilje. Morat ću izvesti posebna vozila. Previše je strmo za hodanje.O bože ovo je nevjerojatno toliko čudnih stvorenja i nekih biljaka. Moramo uzeti od svega mali djelić da to istražimo i provjerimo što su te svari potrajat će par dana ili više nakon toga avantura završava.

# data[].attributes.body
Josip Reicher 6.c
Upravo sam se probudio u space shuttle-u
pojeo sam sok od krumpira i popio- robocolu.Krenuo sam prema mjesecu da istražim novi život.uzeo sam Ray-gun za moguću obranu od čudovišta.Ugledao sam nešto veliko no to je bio uništeni Apollo išao sam pogledati vidio sam Vanzemaljca kako grize žice .pobjegao u svoj shuttle.
Nakon toga sam se vratio na zemlju.nakon toga sam uvjerio ljude i dobio sam svjetsko priznanje.
Nakon toga se više nisam vratio na mjesec!

# data[].attributes.body
Karla Mitrović 6.c

Spremna sam za svoje prvo putovanje u svemir.Jako sam uzbuđena.U tom svemirskom putovanju sam odlučila istražiti Crnu rupu.
Došla sam do svojeg svemirskog broda i ušla...Bila sam uzbuđena,no nisam jedina koja je krenula u svemir.Sa mnom u svemirskom brodu je bio robot kojega je napravio moj djed...zove se Robi.Zajedno smo spremili stvari,pripremili hrane,vodu i odjeću i polagano krenuli u svemir.Bila sam puna iznenađenja.Nikada sam se nisam nadala da ću otputovati u svemir...Put u svemir je bio zanimljiv...No nakon nekog vremena preostalo nam je benzina i srušili smo se u jedan planet.Nismo mogli prepoznati koji je to točno planet...Bio je nepoznat.Tlo je bio kao pijesak,nebo je bio kao galaksija,a najviše se svugdje nalazilo more,ali što je neobićno more je bilo slatko što je nemoguće.Robi i ja smo bili u šoku,ali smo se prebližili do mora i uzeli vode.Kada smo uzeli dovoljno vode vidjeli smo da se nešto micalo u vodi...Plivalo je.Prebližili smo se da bolje vidimo što je to.No iz mora je iskoćilo neobićno stvorenje.Izgledalo je ćudno.Bilo je u obliku jajeta,bilo je bijele boje,imalo je lice kao tuljan i moglo je proizvoditi zvukove pasa.Bilo je jako smiješno,ali zanimljivo.Robi i ja smo zatražili pomoć je li nam može pomoići kako popraviti brod.Počelo je nešto govoriti,ali tako što laje kao pas.No Robi je robot koji može skenirati bića koji ćudno prićaju.Robi je rekao da može pomoći.To stvotrenje je pozvalo još pomoći da nam pomogne.Nakon što smo zajedno popravili svemirski brod zahvalili smo tim stvorenjima i krenuli dalje.Stigli smo do Crne rupe.Istraživali smo.Bilo je svačega.Putem do Crne rupe Robi je prezentiro priču o Crnoj rupi.Bilo je zanimljivo.Pazili smo i bili oprezni da nam se ništa ne dogodi.Nakon istraživanja Crne rupe krenuli smo prema kući.Kada smo se vratili kući...Bila sam sretna.Sve sam ispričala svojoj obotelji i prijateljima.
Ovaj događaj nikada neću zaboraviti.nadam se da ću opet odputovati negdje.

# data[].attributes.body
Lana Stanilović , 6.c

Nervozna sam.Upravo ulazim u svoju svemirsku letjelicu.Ne znam hoću li se ikada vratiti sa ovog dugog putovanja,ali spremna sam na sve.Uzela sam sve moguće zalihe hrane i vode iz moje kuće.Nadam se da će mi to biti dovoljno.Iako imam samo 12 godina,oduvijek sam željela istražiti svemir.To sam i ostvarila.Na Zemlji,upravo sam udaljena 30 godina,meni je prošlo tek 10 minuta.Imam osjećaj kao da više nisam sigurna u svojoj letjelici.Čujem vrlo neobične zvukove i pomalo me strah.
Obilazim planete i divim se njihovoj ljepoti.Izbjegavam asteroide i drhtim od straha.Uskoro bih trebala doći do malene zemlje.Hmm kako se ono zove?Mislim da se zove Ortoliputus.Stigla sam!I upoznala sam zanimljiva bića!Visine su oko 140 cm.Imaju dva roga,jedan manji,a drugi za 5 cm veći.Bebe su zelene boje,akada navrše 10 godina,postaju ljubičasti!Uživamo družeći se skupa.Ali ovom putovanju mora doći kraj.Ulazim u letjelicu i za 30 godina,odnosno 10 minuta,bit ću kod kuće.

# data[].attributes.body
Jasmina Smajlović 6.c
Odlučila sam istražiti crnu rupu.Kada sam krenula znala sam da će putovanje trajati dugo.Znala sam da u crnoj rupi prolaze minute,a na Zemlji prolaze godine....Pogled na svemir bio je divan.Vidjela sam svemirsku prašinu koja je bila raznih boja. Također prošla sam oko Marsa,Venere....Kroz prozor mog svemirskog broda promatrala sam  satelite,mjesec,zvjezde....Ali  opet sam imala strah.Kada sam se približavala crnoj rupi imala sam osjećaj da se nikada neću vratiti....Bila sam spremna,nosila sam zaštitnu odjeću,dovoljno hrane...I ušla sam...Nisam mogla da vjerujem,sve oko mene bilo je šareno,kao bajka.U jednom trenu sve mi je postalo zastrašujuće.Pokušavala sam se izvući,ali bezuspiješno....Prepustila sam se,odlučila sam da vidim gdje će me ta crna rupa odvesti...U jednom trenu sam vidjela da se nalazim na nekom čudnom planetu,u kojem žive još čudnija bića.Nisu bili ljudi nego neko čudno biće poput vanzemaljca i neke životinje...Govorili su našim jezikom i rekli su nam da na tom planetu ljudi ne mogu preživjeti..Pitali smo ih kako da se vratimo na Zemlji i sve su nam lijepo objasnili.Odmah smo krenuli doma...Put je trajao dugo...Kada smo stigli,nismo mogli vjerovati,prošlo je 10 godina,a u crnoj rupi 10 minuta.Dugo sam prepričavala događaje sa tog ludog putovanja.

# data[].attributes.body
Jana Šnajder 6.c
Upravo sam ušla u raketu. Krećem na svoje dugo putovanje. Sama sam i pomalo mi je dosadno. Iz letjelice se jako lijepo vide zvijezde i Zemlja. Krenula sam prema crnoj rupi i nisam sigurna da je to dobra ideja. Letjelica je jako velika i ima jako puno naprava za koje ne znam što rade. Trebao je netko poći sa mnom. Sve sam bliže crnoj rupi i pomalo se bojim.Mogla bih zauvijek ostati u njoj. Uskoro izlazim iz o jako čudno biće koje izgleda kao izvanzemaljac ali nije. Na putu kući upočetku se pravila važna,ali kasnije smo se bolje upoznale i postale prijateljice. Ima jako čudno ime, zove se Sladoledka.

# data[].attributes.body
Ana Ferenec 6.c
Na brodu sam.ISla sam prema svemiru.
Na brodu sam nemam skim da pricam nema mojih prijetelja jel su oni roboti sve je tiho . Nema nikog sama sam u svemirskoj postaji . Neznam jel cu se moc vratiti mozda nema povratka mozda.
Gledam nasu Zemlju i zvijezde.
Odjednum sam skrenula desno naglo i ljepi prizor su se stvorili ispred mene.Slika postaje sve ruznija i jos ruznija.
Propada zbog mene  i ljudi.
Robot je upravljao. I evo slika sunca i zemlje. Crna rupa sve usisava .I evo nas dosli smo mislil sam da nikad necemo se vratiti. Vidili smo 10 zivotinja koji letio u svemiru isli su prema svemirskoj postaji rekla sam robotu da pozuri da se maknemo od tih zivotinja. Sve su nam objasnili i kkrenuli smo prema Zemlji.Postio se mrak i otisla sam ici spaviti . Dan je sad putovali smo do Zemlje.Na Zemlju smo dosli spasili smo Zemlju nisam znala da cemo doci na Zemlju. Ali smo dosli na Zemlju.

# data[].attributes.body
Karla Pischiutta 6.c

Krenula sam na svoje prvo putovanje u crnu rupu,nema povratka,ne znam jesam li trebala krenuti na ovo putovanje,ali nema veze. Krećem i osjećam se pomalo mučno i zastrašujuće. Sve se počelo drmati imam osjećaj da me povlači unutra i nisam nimalo sigurna da ću preživjeti! Zovem robota da mi kaže gdje sam i ne odgovara, bojim se da se više neću vratiti. Sve se smiruje, pogledala sam kroz prozor i vidim svašta ne znam ni što je to sve. Vidim puno planeta, zvijezda i galaksija, i zapravo je prošlo 80 godina na Zemlji, a kod mene je prošlo samo 40 minuta. Kada sam malo bolje pogledala vidjela sam neka čudna stvorenja izgledaju kao gusjenice, ali su velike i imaju 8 glava bez i jednog oka. Vračam se na Zemlju i jako sam sretna što sam bila prvi čovjek koji koji je otišao u crnu rupu!

# data[].attributes.body
Jelena Puček, 6.b

Ima li povratka? Ne znam. Jedino što znam je da moram pronaći odgovor na to što se krije iza crne rupe.
Nalazim se u svojoj svemirskoj letjelici, koja je toliko čvrsta da može izdržati jačinu energije crne rupe i crvotočine. No svejedno, to će putovanje biti veliki rizik, a pogotovo za mene, koja sam prva osoba koja je krenula na takav put. Sa mnom u letjelici je jedan od najnovijih robota, koji ima stvarno idealne sposobnosti. Na jednom mjestu je smješteno spremište ogromne količine hrane i vode koji će mi biti potrebni za svih 12 godina leta. Da, već sam odavno krenula na taj put, te godinama razmišljam o tome, što se nalazi iza nje. Te neprocijenjivo raskošne, crne rupe. Iako sva u uzbuđenju dočekujem prvi susret s njom, tako i sva u strahu joj se bojim uopće približiti. Pa se neke dane i pitam, zašto sam ja uopće krenula na ovaj put? A, neke si dane govorim: "Ne mogu. Jednostavno ne mogu više. Toliko sam dana propatila u strahu i nervozi, da jedva funkcioniram." Dakako, taj poremećaj psihe je jako štetan za ljudsko zdravlje. No, opet. Sve nestrpljivije čekam kada će me usisati u svoj čarobni vrtlog istine. Odjednom, vidim. Nešto bliješti. "Vjerojatno je zvijezda.", kažem si, pa se leđima okrenem. Ali, ne! Ispostavilo se da to nije opet samo jedna zvijezda koju valjda već po stoti put vidim u 10 godina, nego je to: "Crna rupa!" Nevjerno protrljam oči da vidim sanjam li ili ne, te mi u oči upadaše sve jače i prodornije svijetlo. Nakon toga, vidim kako se bliješti neobičan skup energičnih, toplih boja, a u sredini, rupa. Crna rupa. Sad sam se doista uvjerila. Nisam mogla više ne vjerovati. Sve sam joj se više približavala bočno. Čulo se tutnjanje. Letjelica se počela tresti, ali se nije raspadala. Ti znakovi su značili da me crna rupa počela usisavati. Zamislimo taj trenutak kao puštanje vode u WC školjci. Naravno, morala sam shvatiti da nije vrijeme za ikakvu šalu, iako je to bila jedina pozitiva u tom trenutku. Letjelica je trčala  krugove oko svojeg školskog igrališta kao luda. Bez obzira na to što je jača od energije crne rupe, morala sam se primiti uz svoje sjedalo. Sve brže i brže sam se približavala crnoj rupi. Na posljetku sam i ušla u nju. Iako po svim slikama izgleda crna, kada se uđe u nju, obasja te tolika svijetlost da možeš u trenutku postati slijep. Srećom, nosila sam zaštitne naočale (u kojima izgledam smješnije od klauna). Čudno što se taj trenutak nisam onesvijestila. Svejedno, preplavila me tolika jeza. Jednostavno ne mogu ni opisati taj osjećaj. Odjedanput sam se osjećala tako lagano, ma laganije od perca. Sva sam protrnula. Imala sam osjećaj da sanjam ili da me netko hipnotizira. Nekako sam se sporo kretala uz nekakve brze trzaje. Srce mi je kucalo sve brže i brže. Nisam mislila da mogu takve šokove izdržati. Probala sam se izvući iz toga, ali kada sam vidjela da ta borba nema smisla, samo sam se prepustila tome, da vidim kamo će me odvesti. Počela sam sanjati. Sanjala sam i sanjala. Sanjala sam plaže. Palme, kako se njišu po laganom vjetru. Mora i oceane, što se hvale živućom ljepotom svojih dubina. A, tek planine, što ponosno i čvrsto stoje da bi obranile stanovnike od raznih nevolja koje vrebaju. Livade, koje su pune veselih i razigranih mladunaca različitih vrsta životinja. Ljude, koji vjerno i s ljubavlju rade svoj posao. Ma i balavce, koji ne znaju što da rade, već bježe od vlastitih grijeha.  Na posljetku, više  ne sanjam, nego se budim. Zavladala je tišina. Više se ne nalazim u letjelici, nego izvan nje. Vidim samo crnilo. Ispred, iza, ispod, lijevo, desno i svuda oko sebe. Nema čak ni poda. Potpuno ništavilo. Kako sam pobliže pogledala, vidjela sam jednu liniju. Pa onda drugu, zatim treću i četvrtu. Pogledam ja malo bolje oko sebe i vidim, kroz svaku liniju se vidjela, ali stvarno mala količina svijetla, pošto su te linije bile iznimno tanke. Krenem bliže jednoj od tih linija, no kako je ipak bilo mračno uz nešto malo svijetla te je bilo nekako grbavo ispod mojih nogu, stalno sam se sudarala o nešto što je bilo svuda oko mene. Ipak nije da nije bilo ničega, već su me okruživali neki tamni zidovi. Svakim sudaranjem i zabijanjem imala sam osjećaj kao da prevrćem nešto, okrećem, pa sam se tako još više popikavala. Napokon, dođem blizu jedne linije, kad ono vidim poznate obrise! Nisam mogla vjerovati! Pa to je moja mama kad je bila dijete! Leži u svom krevetiću i spava! To mi stvarno nije bilo jasno! Očito sam se prolaskom u crnu rupu vratila u prošlost! Ali, onda se prisjetih. Nešto me vuklo na neku poznatu priču. Aha! Pa, znam! Tu mi je priču ispričala mama. Rekla mi je da, dok je još bila dijete, događala joj se vrlo čudna stvar. Kada bi jedan dan svoju ne složenu rubikovu kocku stavila na policu, ona bi sljedeće jutro bila složena! Nitko nije znao koji je razlog. Zatim sam si dala na razmišljanje. Tko bi to mogao biti? Nije valjda duh? Razmišljala sam i razmišljala. Pa mi je sve bilo čudno. Zapravo, je li moguće da ja utječem na njezinu prošlost? Ako je tako, onda zapravo prošlost i budućnost nemaju smisla. Razmislite svi. Naposljetku nam to govori da se sve događa upravo sada...

# data[].attributes.body
Ana Kovačić 13. 6.b
Jednog sunčanog jutra, probudila sam se i poželjela otići negdje daleko gdje još nitko nije bio. Dugo sam razmišljala i sjetila se crne rupe. Nisam željela ići sama. Željela sam da s nekim zajedno doživim to uzbudljivo putovanje. Pozvala sam svoju sestru ali nije pristala. Bilo ju je strah. Pozvala sam svoju prijateljicu Klaru, ali njeni roditelji joj to nisu dopustili. Tada sam se sjetila svoje prijateljice koja obožava avanture i uzbudljive pustolovine. To je bila moja prijateljica Meri. Meri ima dugu svilenkastu plavu kosu. Ima lijepe bistre plave oči i uvijek je nasmijana. Voli pjevati i putovati. Uvijek me nasmije i razveseli. Uvijek je tu za mene. I baš zato sam sretna što je ona dio ovog uzbudljivog putovanja. Otišla sam do njene kuće i pitala ju želi li ona sa mnom na putovanje u crnu rupu. Meri se jako razveselila i odmah pristala. Ići ćemo na 5 dana, ali to je u stvarnom svijetu 5 godina. Pa smo se dogovorile da krećemo za deset dana jer se moramo pozdraviti sa svojom obitelji i prijateljima. Moj djed izrađuje letjelice pa mi je posudio jednu svoju. Kada smo Meri i ja naučile upravljati letjelicom napokon smo krenule na putovanje u crnu rupu. Bile smo jako uzbuđene i jedva smo čekale stići. Napokon smo ugledale crnu rupu. Dugo je trajao ulazak u nju, ali kada smo ušle vidjele smo samo šarenilo ispred, iza i oko nas. Bilo je jako uzbudljivo. Odjednom sve je postalo crno. Više nije bilo onog čarobnog šarenila. A onda se dogodio bljesak, i ušle smo u budućnost. Ugledala sam sebe kako sam postala majka. Kako sam u parku s djecom i igram se s njima, i kako uživam u tome što radim. Meri je ugledala sebe na pozornici kako pjeva sa svojom majkom koja je također pjevačica. Obje smo bile jako sretne jer smo sada sigurne da će nam u budućnost biti lijepo. Bilo je vrijeme da se vratimo kući. Na putu kući bilo je također jako zanimljivo. Uz šarenilo crne rupe bilo je puno prepreka koje smo morale prijeći. Stalno smo se vrtile i visile naopačke. Kada smo stigle kući svi su bili sretni što smo se vratile žive i zdrave. Jako smo im nedostajale, a i oni nama! Veselim se budućnosti i u stvarnosti doživjeti ovo što sam vidjela na putovanju u crnu rupu.

# data[].attributes.body
Ana Murat, 6.c

Na svemirskom brodu sam. Krenula sam u istragu svemira. Ovdje sam na brodu, sama. Sve je tiho, jedini prijatelj kojeg imam na brodu je robot. Već me polako hvata jeza. Stojim, i gledam kroz brodsku promatračnicu. Promatram zvijezde, mjesec, satelite i naš planet, Zemlju. Moj prijatelj robot je iza mene i upravlja brodom. Odjednom smo naglo skrenuli ulijevo i prekrasni prizori su se stvorili ispred mene. Svemirska prašina je formirala različite oblike. Prekrasna slika je ispred mene. Eno, slike sunca i mjeseca, duge i jednoroga, ovo smo robot i ja. No, odjednom se sve mijenja. Slike postaju ružne i tužne. To je Zemlja. Propada, zbog nas, ljudi. Slike prašine su došle od vanzemaljaca. Poručuju da smo mi ti koji trebaju spasiti Zemlju, ali i da će nam oni pomoći u tome. Kažu da ćemo ih naći tako što ćemo, koliko god opasno bilo, skrenuti lijevo kad se brod počne tresti. Po završetku te poruke od vanzemaljaca, nestala je i svemirska prašina. Ubrzo nakon toga pao je mrak, bila je noć. Otišla sam spavati s grčem u želucu, jer nisam znala što ću. Nisam mogla zaspati. Ujutro, nisam se ni pošteno probudila, brod se počeo tresti. Brzo sam skrenula lijevo i ugledala crnu rupu. Progutala nas je i putovali smo vremenom. Izašli smo iz broda i shvatili da smo na planetoidu Kuntun. Vidjeli smo plave pruge, cvjetove svih boja, kolutove i malene, zelene čovječuljke. Bili su to vanzemaljci. Sve su nam objasnili i krenuli smo prema Zemlji. Nas dvanaestoro, robot, 10 vanzemaljaca i ja, krenuli smo na put. Na Zemlju smo stigli prije nego što sam mislila. Spasili smo je. Od tada vanzemaljci i ljudi žive zajedno na Zemlji i Kuntunu.

# data[].attributes.body
Kada uđeš u crnu rupu više nema povratka.To je nebesko putovanje kroz vrijeme.Svaki čovjek koji uđe vise nemože izaći.Kada uđete vidite sve crno pa se pojavljuju boje.Pa halucinirate,imate osjećaj kao da polako ulazite u san iz kojeg se više nikad nećete probuditi......Pa polako umirete i tonete sve dublje i dublje.I vise se nikad probuditi......