# data[].attributes.headline
Још о Хачику

# data[].attributes.subject
Још о Хачику

# data[].attributes.body
Кратки филм са оригиналним фотографијама Хачика, породице у којој је живео, споменика, станице...

# data[].attributes.attachment_link.title
The EMOTIONAL Story of HACHIKO: The faithful dog 🐶

# data[].attributes.headline
Ко је ХАЧИКО?

# data[].attributes.subject
Ко је ХАЧИКО?

# data[].attributes.body
Хачико је пас који је ушао у историју због своје велике оданости власнику, јапанском професору Хидесабуроу Уеноу, предавачу на токијском универзитету. Хачико, ког је професор добио 1924. године, сваки дан је ишао до оближње железничке станице Шибуја, где је чекао свог господара приликом повратка са посла. Међутим, професор Хидесабуро Уено је на послу доживео инфаркт услед чега је умро. Ипак, верност и оданост пса је била толика, да је Хачико сваког дана долазио на станицу Шибуја да би сачекао свог господара. Пас Хачико је након скоро пуних десет година пронађен мртав испред станице Шибуја, где је до свог последњег дана ишао да чека свог господара. На станици Шибуја у почаст Хачику стоји његов споменик, подигнут за његова живота у априлу 1934. године. Његови препарирани остаци се налазе у јапанском Народном музеју науке у Уеноу, Токио. Споменик је уништен у време Другог светског рата и обновљен 1948. године. У 2015. години Универзитет Токија у част Хачика и његовог омиљеног човека поставио је и други споменик који приказује њихов коначан сусрет. У месту Одате, на педесотогодишњицу оснивања Удружења за очување акита паса отворен је и музеј посвећен Хачику. У Токију на станици Шибуја, сваке године љубитељи паса организују церемонију у сећање на овог верног пса.
О Хачику је снимљен и филм који можете погледати: https://youtu.be/GVfHncjMYz0

# data[].attributes.headline
А сада КВИЗ, одиграј игру!

# data[].attributes.subject
А сада КВИЗ, одиграј игру!

# data[].attributes.body
Можеш играти колико год пута желиш.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Осмислите боља предавања брже

# data[].attributes.attachment_link.title
Сергеј Јесењин „Песма о керуши"

# data[].attributes.attachment_link.description
1) „Песму о керуши" написао је? 2) „Песма о керуши" је? 3) Које осећање преовладава у песми? 4) Шта је тема ове песме? 5) Колико песничких слика чини песму?

# data[].attributes.headline
Анализирам(о)

# data[].attributes.subject
Анализирам(о)

# data[].attributes.body
Понављамо врсту строфе, стиха и риме.

# data[].attributes.attachment_link.title
Песма о керуши 2

# data[].attributes.headline
Причам(о) о песми

# data[].attributes.subject
Причам(о) о песми

# data[].attributes.attachment_link.title
Песма о керуши 1

# data[].attributes.headline
„Песма о керуши”

# data[].attributes.subject
„Песма о керуши”

# data[].attributes.body
Анимирани филм

# data[].attributes.headline
„Песма о керуши”

# data[].attributes.subject
„Песма о керуши”

# data[].attributes.body
Анимирани филм + оригинална верзија песме на руском језику.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Свадьба в Омске

# data[].attributes.attachment_link.title
Сергей Есенин Песнь о собаке

# data[].attributes.body
Елегија је врста лирске песме прожете сетним, тужним осећањем. У њој се изражава туга и чежња за нечим недостижним, жал за неком драгом особом, за младошћу и над пролазношћу живота.
„Песма о керуши” је елегија.

# data[].attributes.headline
ЗАШТО? Зашто би неко бацио кучиће?!

# data[].attributes.subject
ЗАШТО? Зашто би неко бацио кучиће?!

# data[].attributes.body
Нажалост, иако је ова песма настала давно, овакве ствари се дешавају и данас. Људи се често према животињама односе сурово и безосећајно и понашају као власници њихових живота.
Зато будите одговорни, волите и поштујте своје љубимце, помозите напуштеним животињама и сетите се да може и овако: "Удоми, не купуј!"

# data[].attributes.attachment_link.description
Spisak zvaničnih i nezvaničnih organizacija koje se bave udomljavanjem pasa u Srbiji

# data[].attributes.headline
Песма о керуши (први превод)

# data[].attributes.subject
Песма о керуши (први превод)

# data[].attributes.body
У свитање, у појати ниској

Где се злати рогоза гомила,

Седморо је штенади риђасте,

Седморо је кучка оштенила.

Лижући их језиком црвеним,

Миловала штенад све до мрака,

И копнео снег је загрејани

Испод њеног топлога стомака.

Кад је јато кокошака лених        Задремало на мотки седећи,

Пошао је сељак натмурени,

Свих седморо носећи у врећи.

Мучећи се да им приђе мало,

Трчала је кроз наносе меке...

И дуго је, дуго је дрхтало

Незамрзло огледало реке.

Кад се натраг вукла по пртини,

Лижућ своје тело ознојено,

Месец јој се над кућом учини

Као једно риђе штене њено.

Гледала је у висину модру,

Жалосни се урлик дуго чуо,

Танки месец клизио по своду

И у поља за брег утонуо.

Немо, кô од милостиње бедне,

Када камен баце јој из шале,

У снег су се псеће очи њене

Као златне звезде скотрљале.

(Превео Драгутин Маловић)

# data[].attributes.headline
Песма о керуши (други превод)

# data[].attributes.subject
Песма о керуши (други превод)

# data[].attributes.body
Јутрос у кошари, где сја, шушка

Низ рогоза жућкастих и крутих,

Седморо је оштенила кучка,

Седморо је оштенила жутих.

До у сумрак грлила их нежно

И лизала низ длаку што руди,

И сливô се млак сок неизбежно,

Из тих топлих материнских груди.

А увече, кад живина јури,

Да заузме мотке, ил’ прут јак,

Изишô је тад домаћин тмури,

И сву штенад потрпô у џак.

А она је за трагом трчала,

Стизала га, као кад уходе…

И дуго је, дуго је дрхтала

Незамрзла површина воде.

При повратку, вукућ се по тмини,

И лижући зној с бедара лених,

Месец јој се над избом учини,

Као једно од кучића њених.

Зурила је у свод плави, глатки,

Завијала болно за својима,

А месец се котрљао танки,

И скрио се за хум у пољима.

Немо, кô од милости ил’ среће,

Кад јој баце камичак низ брег,

Пале су и њене очи псеће,

Као златни сјај звезда, у снег.

(Превео Миодраг М. Пешић)

# data[].attributes.body
Родио се у селу Константиново, у Русији. Сматра се једним од најбољих и најпопуларнијих руских песника. Почео је да пише песме са девет година. У својим песмама често је описивао сеоски живот, а пошто је пореклом са села, сматрао је себе „песником села”. Његова најпознатија дела су збирке песама Исповест мангупа и Кафанска Москва, роман у стиховима Ана Сњегина, поема Црни човек, песме Мећава, Писмо мајци и др.