# data[].attributes.body
La carpeta d'aprenentatge, també coneguda com la carpeta d'estudiant o portafoli és una eina d'avaluació de l'aprenentatge de l'alumne. En el meu portafoli veurem el que he après en el mòdul "El joc infantil i la seva metodologia". En aquesta carpeta hi haurà petites reflexions després de cada setmana, les meves opinions i diverses opcions per a millorar en l'àmbit educatiu, companyonia, etc., fins i tot aportacions com per exemple per a millorar el mòdul.

Els meus objectius per a aquest primer trimestre és poder treure bones notes. Per a això, hauré de ser constant amb el treball que ens manin diàriament i dedicar el temps necessari als deures.

# data[].attributes.body
Durant la primera setmana del mòdul, una de les coses que més em va sorprendre i que per tant no m'esperava, va ser la sessió de joc preparada per la professora per a introduir el tema 1 "El joc". L'activitat es va realitzar al pati, que constava de diferents espais amb diferents materials, perquè cadascun de nosaltres experimentéssim i juguéssim de manera lliure. Cadascun dels integrant del grup es va divertir amb el material proposat. Es va practicar el joc simbòlic, dramàtic, cooperativa i fins i tot paral·lel.

# data[].attributes.body
Sempre he considerat que per a jugar no hi ha edat. No sols juguen els infants petits, sinó també els adults. I, una vegada més, a través d'aquesta sessió, he pogut adonar-me d'això.

# data[].attributes.body
Aquesta activitat m'ha ajudat a comprendre que puc realitzar aquest tipus de sessió amb els nens i les nenes per a fomentar el joc lliure i l'experimentació. A més, gaudiran en un entorn envoltat de naturalesa i en un ambient segur i còmode.

# data[].attributes.headline
La importància del joc en el desenvolupament infantil

# data[].attributes.subject
La importància del joc en el desenvolupament infantil

# data[].attributes.body
Inma Marín que és experta en joc, desenvolupament i educació, explica en el vídeo els beneficis del joc en els nens i les nenes.

# data[].attributes.attachment_link.title
Jugar... ¡Un asunto muy serio! Importancia del juego en el desarrollo infantil

# data[].attributes.body
Aquest vídeo parla sobre la importància del joc en la primera infància i tot el que ens aporta.

# data[].attributes.attachment_link.title
La importancia del juego en el aprendizaje - ¿Qué te puede aportar el juego?

# data[].attributes.body
Durant aquesta setmana, en totes les hores del mòdul vam estar preparant en grup, la presentació que havíem de realitzar el divendres, la qual consistia a fer una xerrada dirigida a les famílies sobre el joc.

La xerrada que decidim dur a terme el meu grup i jo, tractava el tema de les "aportacions del joc en el desenvolupament infantil". Per tant, el que més vaig aprendre, va ser la importància que té el joc en diferents àmbits (cognitiu, psicomotor, afectiu i social). Amb aquesta xerrada el que vam voler projectar és que quan un nen/a juga, no sols succeeix una cosa i es desenvolupa una cosa, sinó que succeeixen moltíssimes coses alhora i es desenvolupen moltes coses.

D'altra banda, amb les xerrades dels altres grups, també vaig aprendre diverses coses, com per exemple, que a través de les pantalles no aprenen res, ja que contribueix a problemes de somni i atenció i té efectes negatius en el desenvolupament de l'idioma i la memòria. I, es recomana evitar que els infants usin les pantalles abans dels dos anys. Una altra de les coses que vaig aprendre és la importància de passar temps jugant amb els nostres fills, ja que, d'aquesta manera potenciessin les relacions familiars i l'autoestima del nen/a.

# data[].attributes.body
El que més destaco d'aquesta setmana va ser la sessió lliure que vam tenir gràcies a la professora. Ella va portar diversos jocs de taula perquè juguéssim de manera lliure. Aquests, reben el nom de "joc de regles" i tal com el seu nom indica, aquests jocs compten amb una sèrie de normes i el seu objectiu és obeir aquestes regles.

En aquesta sessió ens vam ajuntar en diferents grups per a jugar als diferents jocs que hi havien a la nostra disposició. El meu grup i jo, decidim jugar als següents jocs: dobble, virus i jungle speed.

Després, vam reflexionar sobre com ens havíem sentit jugant. Durant la sessió, vam respectar les normes del joc, també vam respectar els torns de cada jugador i vam ser pacients. Vam controlar la ira, vam aprendre a guanyar i perdre. Així mateix vam desenvolupar la motricitat fina i gruixuda.

# data[].attributes.body
Al meu entendre, el més important d'aquesta setmana va ser el joc simbòlic i el presimbòlic. Vaig aprendre moltes coses sobre això, a través d'articles que vam llegir, per a després, comentar-ho en classe amb la resta de companys i companyes.

El joc presimbòlic, com bé diu el nom és el joc previ al simbòlic. En ell, es realitzen jocs a través del propi cos i amb els objectes que el nadó té al seu abast que, els manipula per a conèixer-los. Omplir i buidar recipients amb materials com l'aigua i la sorra, aparèixer i desaparèixer, construir i destruir, són exemples de jocs presimbòlics. El joc presimbòlic comença a aparèixer entre els 12 i 17 mesos.

Per a Freud aquest tipus de jocs, "és la manera que tenia el nen/a d'interpretar el símbol relacionat amb l'absència de la seva mare, reemplaçant l'objecte real pel significant".

Una altra cosa que vaig aprendre i que, a més, desconeixia, és que en el joc simbòlic apareixen tres categories: joc presimbòlic a partir d'accions sensoriomotores (caigudes, balancejos, girs...), de relacions amb els adults (amagar-se i aparèixer) i a partir de les interaccions amb els objectes (construir i destruir, omplir i buidar...).

D'altra banda, el joc simbòlic, comença a desenvolupar-se a partir dels dos anys, encara que com bé sabem, tot depèn del desenvolupament de cada nen/a. El joc simbòlic es caracteritza per simular situacions, personals o objectes, a través de diferents objectes quotidians. Jugar a ser papàs o mamàs, disfressar-se, jugar a cotxes, etc., són exemples de jocs simbòlics.

# data[].attributes.headline
Aquí us deixo un parell de vídeos representatius sobre el joc presimbòlic i simbòlic:

# data[].attributes.subject
Aquí us deixo un parell de vídeos representatius sobre el joc presimbòlic i simbòlic:

# data[].attributes.attachment_link.title
Juego pre-simbólico en Escuela Infantil Pecas

# data[].attributes.attachment_link.title
Instalación de Juego Simbólico: Escuela Infantil en Fuenlabrada Khalil Gibran

# data[].attributes.body
En aquesta segona setmana, vull destacar el treball en grup que vam haver de dur a terme Maria Cifre, Celia Ruiz i jo, Sara Martínez. Parlàvem sobre un quadre anomenat "Juego de Niños" de Pieter Brueghel el Vell de l'any 1560. Aquest treball em va cridar bastant l'atenció i em va resultar interessant perquè, no havia sentit parlar d'aquest quadre i sobre el seu significat.

En el quadre apareixen més de 260 infants i més de 80 jocs diferents que realitzen al carrer. El que aquest quadre plasma és l'alegria que transmet el simple fet de jugar lliurement. I això és el que més m'ha agradat, ja que, és cert que jugar lliurement transmet alegria perquè ningú ens imposa regles. A més, a través del joc experimentem, descobrim i aprenem i tot això, de manera lliure.

Una de les coses que em va cridar l'atenció és que en el quadre, els nens i les nenes que apareixen en ell, tenen rostres facials adults perquè en aquella època, eren considerats "petits adults".

# data[].attributes.body
Durant aquesta setmana, vam acabar la unitat 1 "El Joc". Després d'això, vam realitzar un test per a saber el que havíem après sobre aquest tema. La veritat és que vaig obtenir una bona nota i va ser en aquest moment quan vaig reflexionar sobretot el que havia après del joc.

Vaig aprendre que el joc és una activitat fonamental en els nens i nenes, que proporciona plaer. Vaig aprendre també que el joc és lliure i espontani i no forçat. És ficció, ja que l'infant pot ser el que ell/ella desitgi.

D'altra banda, vaig saber que el 28 de maig és el dia internacional del joc, dada que desconeixia.

A més, així mateix vaig aprendre que des de la perspectiva de la neurociència el joc sorgeix de la curiositat i de la motivació, que a través del joc els infants busquen múltiples maneres per a aconseguir un resultat, descobreixen possibilitats, aprenen a conèixer el món, alliberen tensions, impulsos i emocions, satisfan fantasies, etc.

Com a futura educadora, tota informació és bona i ben rebuda. Cada article, unitat, vídeo i treball, m'ajudarà a anar aprenent sobre tot el que engloba l'educació infantil, per a poder arribar a ser una bona docent.

# data[].attributes.body
El que més em va cridar l'atenció d'aquesta setmana i per tant el que més em va agradar, va ser el fet de fer un altre treball en grup, que consistia a dur a terme una presentació que parlés sobre el joc en el desenvolupament social.

Amb aquest treball vaig aprendre sobre el desenvolupament social a través del joc. Per exemple, vaig entendre que els infants aprenen regles socials, hi ha comunicació, ja que hi ha un intercanvi de paraules, cooperen en grup, exploren el seu cos i el dels altres, tenen interès per l'entorn que els envolta, milloren el seu llenguatge i coneixen més sobre la seva cultura i les seves tradicions. Vaig descobrir que el joc simbòlic i el joc dramàtic afavoreix les relacions socials.

Per què em pot ser útil?

Realitzar aquesta presentació em pot ser útil en un futur per a ser conscient de la gran importància que té el joc en el desenvolupament social. I, a l'hora de ser educador/a, quan hagi de parlar amb les famílies, comentar-los aquesta importància perquè ells també, ho tinguin en compte.

# data[].attributes.body
Durant aquesta setmana, vam començar la següent unitat, és a dir, el tema 2 "El joc i la seva importància en el desenvolupament infantil". El que més destaco del principi del tema és, com bé diu el títol de la unitat, la importància que té el joc en el desenvolupament, ja que quan els nens i les nenes juguen no sols es desenvolupa una cosa, sinó que es desenvolupen moltes coses alhora. Per exemple quan dos nens o nenes juguen junts, estan desenvolupant el llenguatge, la motricitat fina o global...

# data[].attributes.body
A partir d'aquesta setmana vam començar la unitat 3 "La jugueta com a recurs educatiu". Vam veure el concepte de la joguina i les seves característiques entre altres coses.

"La joguina és un objecte atractiu amb què s'entretenen els infants."

-La joguina pot ser necessari però no imprescindible.
-Qualsevol objecte de l'entorn pot convertir-se en una joguina.
-Moltes joguines comercialitzades no sempre són usades per a jugar.

A més, vam realitzar una activitat amb uns post-its que consistia a dir com era la nostra joguina favorita en la nostra infància i el que no ens va agradar. A través d'aquesta activitat vaig recordar bastants moments de la meva infància i totes aquelles joguines que m'agradaven tant.

A mesura que avançava la unitat, una cosa nova que vaig aprendre és que totes les joguines fabricades, comercialitzats i distribuïts han de portar un pictograma perquè això indica que el producte compleix les exigències essencials de seguretat incloses en la normativa nacional i comunitària.

# data[].attributes.headline
"El juego y la actividad física, esenciales en el desarrollo emocional y cognitivo de los niños".

# data[].attributes.subject
"El juego y la actividad física, esenciales en el desarrollo emocional y cognitivo de los niños".

# data[].attributes.body
https://elpais.com/elpais/2020/08/03/mamas_papas/1596490612_799884.html

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jugar no es simplemente jugar, sino mucho más. Correr, jugar al pilla pilla, a los médicos, a las cartas, al fútbol, al ajedrez o incluso a un videojuego, son actividades fundamentales en el crecimiento de los niños, porque cuando estos juegan, están a la vez aprendiendo, asimilando valores y consolidando muchos procesos intelectuales, desarrollando sus habilidades sociales y emocionales y construyendo el adulto sano en el que un día se convertirán. Una visión que comparten al menos nueve de cada diez padres, que consideran que el deporte y la actividad física son claves para el desarrollo socioemocional de sus hijos, según el I Estudio sobre los beneficios del juego y la actividad física en niños, elaborado por Galletas Príncipe junto con la psicóloga Silvia Álava y la consultora Ipsos.

Prácticamente la totalidad de los padres que han participado en el informe (más de un millar de progenitores de niños entre cuatro y 12 años) reconocen el papel esencial del juego en el crecimiento de sus hijos. No se trata solo de que disfruten con dichas actividades, sino de que, sin saberlo, aumentan su capacidad de aprendizaje. "Hay una gran cantidad de trabajos científicos que han demostrado que a través del juego se potencian las funciones ejecutivas, se ayuda a mejorar el rendimiento matemático, el desarrollo lingüístico, la inteligencia fluida, la memoria de trabajo y el procesamiento de los niños, entre otras materias", afirma Silvia Álava. Beneficios que son igualmente críticos en su bienestar emocional y social, ya que los niños establecen lazos de amistad, desarrollan habilidades sociales y promueven las relaciones entre iguales.

¿Qué juegos les hacen más felices?

En este verano, el de la pandemia de coronavirus, seguramente no sorprenda a nadie que cuatro de cada 10 padres reconozcan en este estudio que las pantallas digitales son, con una media de 9,8 horas semanales, la principal fuente de ocio de sus hijos, independientemente de su edad y muy por encima de los juegos tradicionales (6,2 horas), el deporte (5,5) y las manualidades (5,1). A fin de cuentas, la tecnología ha sido uno de los principales aliados de las familias durante el confinamiento, a todos los niveles: profesional, escolar y personal, para entretenernos y para mantenernos cerca de nuestros seres queridos.

Pero cuando se les pregunta por los juegos que hacen más felices a sus hijos, el 50 % de los padres señala al ejercicio físico: "Cuando nos movemos o practicamos deporte, cuando jugamos de esta manera, generamos endorfinas, que es lo que hace que nos sintamos especialmente bien", sostiene Álava. "Aparte de que, como seres humanos, no dejamos de ser animales que deberíamos estar mucho más en movimiento que sentados", continúa. "Ahora que estamos en verano y se puede salir a la calle, es importante facilitar que los niños se muevan, que corran al aire libre, que jueguen con la pelota... Sobre todo este año, ya que no sabemos lo que puede pasar cuando empiece de nuevo el colegio".

De acuerdo con el estudio, los padres consideran que tanto el deporte como los juegos que conllevan actividad física son los que más favorecen el desarrollo cognitivo de sus hijos, ayudándoles a tomar decisiones, a resolver problemas y a entender el mundo. "Les sirven mucho para adquirir la capacidad de autocontrol, primero porque empiezan a controlar su movimiento y porque eso les ayuda a dominar su mente y su conducta. Les hace más rápidos a nivel mental y mejoran mucho la capacidad de inhibición: como sé controlar mi cuerpo, también puedo controlar mi mente y lo que hago", razona Álava. Este tipo de actividades, además, suele tener un efecto positivo en su autoestima, en bajar una posible ansiedad y que haya menos depresión. "El juego les ayuda a comprender el mundo emocional, tanto sus propias emociones como las de los demás niños; aprenden a regular sus emociones, a calmarse y, desde un punto de vista social, a seguir unas reglas y a resolver conflictos".

Evitar o no las pantallas es un dilema que separa a la comunidad científica, ya que mientras algunos autores aseguran que no afecta negativamente al desarrollo emocional de los niños, otros sostienen que un uso excesivo de las mismas lleva a mayores niveles de ansiedad y a conductas agresivas. "Las pantallas pueden generar emociones desagradables como enfado y tristeza, por tener que dejar de jugar o no poder hacerlo; algo que no sucede con los juegos tradicionales (de mesa, puzles, construcciones, muñecos) o los de ejercicio físico", recuerda Álava. Por otra parte, en la actualidad hay numerosos videojuegos diseñados específicamente para mejorar el rendimiento escolar, como el sentido numérico o la competencia lectora.

A cada juego, sus ventajas

De acuerdo con los expertos, el juego es importante siempre, independientemente de la edad de los niños. Pero cuanto más pequeños son, "más importante es dedicar tiempo al juego, sobre todo fuera de las pantallas", insiste Álava, para desarrollar todos los procesos cognitivos y emocionales, ya que es cuando tienen una mayor plasticidad cerebral y resulta más relevante hacer este tipo de estimulación. "Siempre decimos que los seis primeros años de vida son vitales, pero sobre todo los dos primeros. Si un niño no es correctamente estimulado, hay que tener cuidado, porque puede llegar a pasar factura a nivel emocional e incluso intelectual".

¿Pero qué beneficio aporta cada actividad? "El juego simbólico (jugar a ser mamás y papás, o médicos, o conductores) favorece mucho el desarrollo emocional y del lenguaje, además de toda la parte de la atención y la función ejecutiva", recuerda la psicóloga. "Los juegos de reglas favorecen el desarrollo cognitivo, al igual que los juegos interactivos; para el rendimiento matemático, los de construcciones y el ajedrez; para el cálculo, las cartas; y para el autocontrol, la inhibición y la velocidad de procesamiento de la información, los juegos con actividad física".

¿Un instituto sin gimnasio escolar?

La plataforma Instituto Público en Aravaca ¡Ya! ha denunciado, en un comunicado del tres de agosto, la intención de la Comunidad de Madrid de dejar sin gimnasio escolar las futuras instalaciones del IES Ana Frank, en el madrileño barrio de Aravaca; un centro educativo que empezó a funcionar el curso pasado en las instalaciones del CEIP Rosa Luxemburgo, a la espera de la construcción de su propio edificio. Los problemas con la cesión de terrenos y la adjudicación de la obra (ya se ha licitado dos veces) han provocado que esta situación se prorrogue un año más. La desconfianza con respecto a la Administración regional no ha hecho sino acentuarse con la reciente licitación, "que no contempla la construcción de un gimnasio, algo que es obligatorio por ley. Ya no nos fiamos de ellos, porque nos mienten a la cara", reclama Mariano Lozano, presidente de la AA. VV. Osa Mayor. Aravaca cuenta con más de 27.000 habitantes y un déficit declarado de instalaciones públicas, como instituto de secundaria, casa de cultura o biblioteca municipal.

Una primera licitación del edificio, de antes del verano, sí contemplaba esta instalación deportiva, que "la propia Comunidad de Madrid luego paralizó aludiendo a supuestos cambios en las necesidades de escolarización de la zona", esgrime Lozano. Unas circunstancias que niega con vehemencia, a la vez que achaca el cambio "a una clara intención de ahorrarse los 1.134.000 euros en los que estaba presupuestado el gimnasio en el primer proyecto, posiblemente por la presencia de un polideportivo municipal a escasos metros del solar". El Real Decreto 132/2010 establece, en efecto, la obligación para todos los centros escolares de contar con "un gimnasio con una superficie adecuada al número de puestos escolares". La AMPA del centro ha intentado ponerse en contacto con la Dirección General de Infraestructuras Escolares, sin que hasta el momento haya tenido éxito.

Se adhiere a los criterios de

Archivado En:

Más información

# data[].attributes.attachment_link.title
El juego y la actividad física, esenciales en el desarrollo emocional y cognitivo de los niños

# data[].attributes.attachment_link.description
Jugar no es simplemente jugar, sino mucho más. Correr, jugar al pilla pilla, a los médicos, a las cartas, al fútbol, al ajedrez o incluso a un videojuego, son actividades fundamentales en el crecimiento de los niños, porque cuando estos juegan, están a la vez aprendiendo, asimilando valores y consolidando muchos procesos intelectuales, desarrollando sus habilidades sociales y emocionales y construyendo el adulto sano en el que un día se convertirán.

# data[].attributes.headline
"Lo que ocurre en el cerebro de los niños cuando juegan con muñecas".

# data[].attributes.subject
"Lo que ocurre en el cerebro de los niños cuando juegan con muñecas".

# data[].attributes.body
https://elpais.com/mamas-papas/2020-10-02/esto-es-lo-que-ocurre-en-el-cerebro-de-los-ninos-cuando-juegan-con-munecas.html

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Un estudio de la Universidad de Cardiff afirma que este tipo de juguetes activa distintas áreas que permiten el desarrollo de la empatía y habilidades beneficiosas en los menores sin importar el género

Un estudio impulsado por Barbie muestra que jugar con muñecas activa regiones cerebrales que fomentan la empatía andy paradise

Conseguir que los niños de hoy en día sean adultos empáticos es más sencillo de lo que se creía. Según un estudio -el primero que demuestra científicamente estos beneficios- realizado por el Centro de Ciencias del Desarrollo Humano de la Universidad de Cardiff presentado este jueves en Madrid, basta con fomentar el juego con muñecas durante su infancia. Lo cuenta Sarah Gerson, profesora titular de la Facultad de Psicología de la Universidad de Cardiff y principal responsable del estudio: "El juego con muñecas activa regiones del cerebro que permiten que los niños desarrollen empatía y habilidades de procesamiento de información social, incluso cuando juegan solos". Esa es precisamente una de las conclusiones más interesantes del proyecto: no necesitan jugar con otros niños, algo, por cierto, muy interesante en este momento en el que no siempre pueden estar entre sus iguales a causa de la pandemia.

Para llegar a esta conclusión, los investigadores de Cardiff han supervisado la actividad cerebral de 33 niños de entre cuatro y ocho años de edad con tecnología de neuroimagen -espectroscopia de infrarrojo cercano funcional o fNIRS- y han comprobado que mientras juegan con muñecas Barbie, impulsor de la investigación, el surco temporal superior posterior (pSTS) se activa. Precisamente esa es la región del cerebro asociada con procesamientos de información social, como la empatía. "Usamos esta área del cerebro cuando pensamos en otras personas, en sus pensamientos o sentimientos. Las muñecas animan a los niños a crear sus propios pequeños mundos imaginarios; a pensar en otras personas y en cómo podrían interactuar entre ellos. El hecho de que viéramos que el pSTS estaba activo en nuestro estudio muestra que jugar con este tipo de juguetes les ayuda a ensayar algunas de las habilidades sociales que necesitarán en el futuro como la colaboración, la cooperación, la negociación y la resolución de conflictos".

Aprender a ser líderes

En efecto, muchas de las habilidades que se trabajan durante el juego con muñecas son consideradas propias del liderazgo. Por eso, Gerson cree que pueden ayudar a formar también desde el punto de vista profesional: " Algunas de estas habilidades aparecen en las búsquedas de empleo y se trabajan en las escuelas de negocios o en las de medicina". Porque se considera que "al ser capaces de entender por qué una persona se comporta de una determinada manera, podemos anticiparnos a sus necesidades y utilizar esta información para planificar nuestras acciones, lo que nos ayuda a ser más cooperativos y mejores colaboradores".

Los beneficios no tienen género

Esto es así sin importar el género. Por eso este estudio puede tener una lectura igualitaria de cara al futuro. "Es una idea interesante. No es algo que hayamos explorado en este estudio, pero creo que es interesante que los resultados sean relevantes tanto para niños como para niñas", prosigue Gerson. Más aún si se trata de un juego con muñecas como estas, con las que no solo se trabajan las habilidades de crianza, como sucede con los bebés, según mantiene la experta. "En este estudio", continúa, "queríamos descubrir qué sucede en los momentos invisibles, cuando los niños juegan con muñecos que les permiten crear historias, crear su propio mundo utilizando una variedad más amplia de contextos sociales ", afirma Gerson. Y añade: "Hay muñecas que ofrecen una amplia variedad de personajes y complementos como roles y profesiones -juez, jugador de fútbol, sanitario- o situaciones -una minusvalía física en una muñeca en silla de ruedas, por ejemplo-, que pueden ayudar a los niños a identificarse e imaginar una gama infinita de escenarios."

Es cierto que el juego simbólico -menos aún con muñecas- no suele entenderse como un juego con beneficio educativo. Algo que sí sucede con los STEM (aquellos en los que se trabajan habilidades de Ciencia, Tecnología, Ingeniería y Matemáticas) como puzzles, juegos de lógica, kits científicos y juguetes tecnológicos. Sin embargo, este estudio contradice esa teoría. Patricia Ramírez, psicóloga clínica y autora del libro Educar con serenidad, también: " El juego simbólico, es decir, ese en el que el niño representa lo que podría pasar en la realidad pero a través del juego ayuda a desarrollar la imaginación, el lenguaje, la empatía". Por eso no descarta que se empiece a regalar muñecas: "Por ejemplo, regalar Barbies a los niños. Hay que olvidarse de eso de que las muñecas son para las niñas; y los coches para los niños, porque las muñecas también ayuda a los niños a aprender", concluye esta experta.

Se adhiere a los criterios de

Más información

# data[].attributes.attachment_link.title
Esto es lo que ocurre en el cerebro de los niños cuando juegan con muñecas

# data[].attributes.attachment_link.description
Un estudio de la Universidad de Cardiff afirma que este tipo de juguetes activa distintas áreas que permiten el desarrollo de la empatía y habilidades beneficiosas en los menores sin importar el género Conseguir que los niños de hoy en día sean adultos empáticos es más sencillo de lo que se creía.

# data[].attributes.headline
Llibre per treballar habilitats socials. Aquest en concreti l'empatia i l'amistat.

# data[].attributes.subject
Llibre per treballar habilitats socials. Aquest en concreti l'empatia i l'amistat.

# data[].attributes.body
https://es.slideshare.net/mcaso/el-pirata-de-les-estrelles

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
No hay notas en la diapositiva.

1. 1. EL PIRATA DE LES ESTRELLES EN UN ELS OCEANS DEL MÓN, EN UN GRAN VAIXELL PIRATA, VIVIA ULISSES EL BARBA-ROIG. SOL EN EL SEU VAIXELL, HAVIA NAVEGAT MÉS DE 10 LLUNES I TRAVESSAT TEMPESTES FEROTGES. DESPRÉS DE PASSAR TANTS DIES AL MAR, JA NO LI QUEDAVA RES PER MENJAR. EL PIRATA ULISSES, LITERALMENT, ES MORIA DE GANA. UNA NIT ESTIRAT A LA COBERTA DEL VAIXELL, VA MIRAR CAP AL CEL I VA FIXAR-SE EN ELS MILERS D'ESTRELLES QUE HI BRILLAVEN. N'HI HAVIA TANTES...SEGUR QUE DEVIEN SER CRUIXENTS I REFRESCANTS. I LLAVORS VA TENIR UNA GRAN IDEA:

2. 2. - EM MENJARÉ TOTES LES ESTRELLES- VA DIR EL PIRATA, CONTENT-. PERÒ LA GRAN PREGUNTA ERA: COM PODRIA ARRIBAR AL CEL? EL CANT ENCISADOR D'UNA SIRENA LI VA PORTAR UNA RESPOSTA. - SIRENA- LI VA PREGUNTAR-, TU QUE NEDES ESTRE PROFUNDITATS I CONEIXES TOTS ELS MISTERIS, PODRIES DIR- ME COM ARRIBAR AL CEL? - JO NO SÉ COM ARRIBAR-HI - LI VA CONTESTAR - .PREGUNTA-HO A L'INCANSABLE REMOLÍ DE VENT QUE RECORRE TOTS ELS OCEANS. POTSER ELL PODRÀ AJUDAR-TE. EL PIRATA ULISSES VA AGAFAR EL TIMÓ AMB DESICIÓ, VA CAÇAR LES VELES I VA MARXAR A LA RECERCA DEL VENT. DE SOBTE, LES VELES ES VAN A INFLAR, EL MAR ES VA ARRISSAR I EL VENT VA COMENÇAR A BUFAR AMB MÉS FORÇA. EL REMOLÍ S'ALÇAVA DAVANT D'ELL. TOT CRIDANT PERQUÈ EL VENT NO S'ENDUGUÉS LES SEVES PARAULES, LI VA PREGUNTAR:

3. 3. - REMOLÍ, TU QUE RECORRES TOTS ELS OCEANS I CONEIXES TOTS ELS SECRETS, PODRIES DIR-ME COM ARRIBAR AL CEL? - JO NO SE COM ARRIBAR-HI - LI VA CONTESTAR -. PREGUNTA-HO A LA GRAN BALENA QUE FA 500 ANYS QUE NEDA ENTRE LES AIGÜES. POTSER ELLA PODRÀ AJUDAR-TE. ULISSES EL BARBA-ROIG VA NAVEGAR SENSE DESCANS FINS QUE VA VEURE APARÈIXER, A L'HORITZÓ, UNA CUA IMMENSA QUE BALLAVA ENTRE LES ONES: - BALENA, GRAN BALENA! - VA CRIDAR DES DEL VAIXELL -. TU QUE ETS TAN GRAN I TAN SÀVIA, PODRIES DIR-ME COM ARRIBAR AL CEL? - SÍ - VA RESPONDRE ELLA DOLÇAMENT -. HAS D'ANAR A LA RECERCA DE L'ILLA MÉS PETITA DEL MÓN, ON NOMÉS VIU LA PALMERA MÉS ALTA QUE MAI HAGIS VIST. QUAN LA TROBIS, ENFILA-T'HI I SALTA TRES COPS. TERRA! EN ARRIBAR AL SEU DESTÍ, EL PIRATA ULISSES VA AGAFAR UNA CULLERA DE FUSTA, EL BOL MÉS GRAN QUE VA TROBAR A BORD, I VA DESEMBARCAR. INCRÈDUL I TEMORÓS, VA PUJAR DALT LA PALMERA. VA TANCAR ELS ULLS, VA ESTRÈNYER LES DENTS... I VA FER ELS TRES SALTS DESITJATS: - UN, DOS, TRES! I VA SORTIR DISPARAT CAP AL CEL.

4. 4. AFAMAT, VA OMPLIR EL BOL FINS DALT I VA COMENÇAR A ENDRAPAR. UN BOL RERE UN ALTRE. I UN ALTRE. I UN ALTRE. FINS QUE LA PANXA LI VA DIR PROU. L'ENDEMÀ A LA NIT, CULLERA EN MÀ I A PUNT DE DONAR-SE UN NOU FESTÍ, UN PLOR QUE VENIA DEL CEL EL VA COMMOURE. ERA LA LLUNA, QUI VESSAVA LES SEVES LLÀGRIMES AL MAR. - LLUNA, PERQUÈ PLORES? - LI VA PREGUNTAR. - PERQUÈ M'HAS DEIXAT MOLT SOLA AQUÍ DALT. T'HAS MENJAT TOTES LES ESTRELLES - LI VA CONTESTAR TRISTA. EL PIRATA ULISSES VA MIRAR CAP EL CEL I HO VA COMPRENDRE TOT. JA NO HI BRILLAVA CAP ESTRELLA, EREN TOTES DINS LA SEVA ENORME PANXA. - HO SENTO MOLT, LLUNA. COM PUC AJUDAR-TE? - LI VA PREGUNTAR.

5. 5. - CONEIXES L'ILLA MÉS PETITA DEL MÓN? - VA PREGUNTAR ESPERANÇADA -. VÉS-HI I DESENTERRA UN COFRE QUE HI HA SOTA LA PALMERA. A DINS TROBARÀS LA RECEPTA PER FABRICAR NOVES ESTRELLES. EL PIRATA ULISSES S'HI VA ESFORÇAR MOLT. VA FABRICAR MILERS D'ESTRELLES I LES VA REPARTIR AMB CURA. DE VEGADES EN POSAVA MOLTES DE PETITES JUNTES. DE VEGADES, UNA DE GRAN ENVOLTADA PER ALTRES DE MENUDES. FINS I TOT VA FER DIBUIXOS AMB LES ESTRELLES, DONANT FORMA A UNA ÓSSA MAJOR O A UN CARRO PETIT. VA TREBALLAR FINS QUE EL CEL VA TORNAR A BRILLAR, FINS QUE LA LLUNA VA RECUPERAR EL SEU SOMRIURE.

6. 6. DIUEN QUE SI MIRES EL CEL DURANT LA NIT I VEUS UN TROÇ FOSC SENSE CAP ESTRELLA, AIXÒ VOL DIR QUE EL PIRATA ULISSES HA TORNAT A ENDRAPAR. PERÒ QUE NO CAL PATIR, PERQUÈ EN FABRICARÀ DE NOVES PER RETORNAR-LES AL SEU LLOC. PERQUÈ A L'ENDEMÀ LES TORNEU A VEURE BRILLAR.

# data[].attributes.attachment_link.description
No hay notas en la diapositiva. 1. EL PIRATA DE LES ESTRELLES EN UN ELS OCEANS DEL MÓN, EN UN GRAN VAIXELL PIRATA, VIVIA ULISSES EL BARBA-ROIG. SOL EN EL SEU VAIXELL, HAVIA NAVEGAT MÉS DE 10 LLUNES I TRAVESSAT TEMPESTES FEROTGES. DESPRÉS DE PASSAR TANTS DIES AL MAR, JA NO LI QUEDAVA RES PER MENJAR.

# data[].attributes.headline
"Por qué los niños necesitan jugar al aire libre, según la neurociencia".

# data[].attributes.subject
"Por qué los niños necesitan jugar al aire libre, según la neurociencia".

# data[].attributes.body
https://elpais.com/elpais/2018/03/15/mamas_papas/1521111527_411316.html

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Por paradójico que parezca, los presos pasan más tiempo al aire libre que muchos niños de nuestras ciudades. Casi el doble. En concreto, el tiempo al aire libre en contacto con la naturaleza se ha reducido considerablemente, pasando más del 90% de su tiempo en espacios cerrados. El correcto desarrollo del niño necesita movimiento desde que nace y la forma más fácil e interesante de moverse, es jugando y si puede ser, al aire libre.

El sistema nervioso sirve para moverse, el resto de las miles de páginas de un manual de neurociencia están subordinadas a este hecho de la naturaleza tan relevante. Y es algo extraordinario, tan bello como complejo. La función última de un ser vivo es reproducirse, para lo que necesita acercarse a ciertos estímulos, como la posible pareja, y alejarse de otros, como los depredadores.

Los subsistemas sensoriales y emocionales están al servicio del subsistema motor, que a su vez está relacionado con una conducta de acercamiento o alejamiento. Lo podemos comprobar en la vida diaria. Si en la piscina pisamos algo cortante, levantamos el pie instintivamente. Si nos atrae alguien o algo, nos acercamos poco a poco. Asimismo, si no nos gusta una situación o detectamos un peligro, nos alejamos. Todo es moverse, pues. Y nuestro cerebro dedica muchas neuronas para llevar a cabo esa función.

Una gran superficie de nuestros hemisferios en nuestro cerebro, en concreto, la corteza motora primaria y secundaria, se halla dedicada al control motor. Existen núcleos neuronales -un complejo llamado estriado, situado en las profundidades cerebrales-, dedicados, entre otras cosas, al movimiento planificado. Asimismo, el cerebelo, que se encuentra en la parte posterior del encéfalo, es otra estructura fundamental para el movimiento. También existe un subsistema completo -llamado vestibular- para garantizar el equilibrio en todos nuestros movimientos. Son muchísimos recursos, pero en ellos nos va la vida.

Durante el desarrollo temprano, nuestra especie aprende paulatinamente a moverse de manera cada vez más sofisticada, lo que significa que aprende a manejar los subsistemas implicados en ese movimiento: el sensorial, el vestibular, el cognitivo y, por supuesto, el emocional. Y ese aprendizaje se realiza en la infancia mediante el juego.

Muchas funciones del sistema nervioso tienen ventanas temporales de neuroplasticidad, donde la sensibilidad es crítica y su formación óptima. Por ejemplo, andar y hablar en los tres primeros años. La alteración de la plasticidad durante períodos críticos de desarrollo está implicada en muchos trastornos neurológicos pediátricos.

Estas ventanas tienen como fundamento de aprendizaje el juego en todas sus variantes. Algunas funciones son fisiológicas, como el sistema nervioso vestibular, que, como hemos explicado, realiza dentro del cerebro la función del equilibrio y que necesita de estímulos para su desarrollo, ya que de lo contrario la movilidad del niño no estará optimizada y tendrá miedo ante cualquier desafío que conlleve desplazamientos en altura, velocidad, giros o cambio de postura bruscos. Los moratones, heridas y rasguños son, pues, un derecho de los niños a la hora de aprender. Es más, pretender evitarlos a toda costa puede producir déficits cognitivos y emocionales para toda la vida.

Modular la agresividad y la empatía

El juego debe ser la principal actividad de un niño. Es lo que su cerebro espera: juegos y más juegos, sobre todo relacionados con la actividad física y preferiblemente al aire libre. Se puede jugar solo -además, el cerebro también necesita aprender a aburrirse- y, sobre todo, en compañía. Cuanto más heterogéneas sean las edades de los niños que juegan, mejor será para el desarrollo de las relaciones personales, la modulación de la agresividad o la empatía.

Cualquier persona que haya tratado con niños, habrá observado cuáles son sus preferencias y cómo disfrutan cuando van a los columpios, no digamos ya a los parques de atracciones. La velocidad, las vueltas, la sensación de peligro que causan las alturas, los desafíos del equilibrio... Todo eso es muy atractivo para el niño, porque lo que estamos haciendo es llevar su cerebro al entorno donde hemos evolucionado durante millones de años y al que estamos adaptados. Vivimos en ciudades desde hace unos pocos cientos de años y la evolución no ha podido adaptar nuestro organismo a vivir en ellas. Cuando un niño juega al aire libre preferiblemente en un entorno natural , el cerebro lo agradece con una inyección de felicidad. ¿Hay riesgos? Por supuesto, eso es vivir.

Por naturaleza, los niños, no tienen excesiva conciencia del pasado y tampoco del futuro, viven el momento. Su actividad principal es jugar. Y el juego promoverá que nuestro hijo aprenda a moverse con habilidad, a no herirse, a valorar las situaciones de manera adecuada y, cuando no haya otro remedio, a ser agresivo y sobre todo a serlo con la medida adecuada, respetando en lo posible los valores aprendidos. Ahí, el entorno familiar tiene un papel fundamental.

Puesto a pedir, mejor la naturaleza que el jardín del barrio porque el cerebro necesita la novedad, la curiosidad y la investigación. El juego permite a los niños, después de haber muestreado sus entornos, generar, de manera bastante eficaz, un repertorio de comportamientos innovadores que pueden adaptarse a un nicho específico. La exploración de lo desconocido, por fortuna, va en nuestros genes.

Niños con ansiedad y depresión

Durante las últimas décadas, en las sociedades modernas -sobre todo las occidentales- se ha dado un declive en la libertad de los niños para jugar, especialmente en juegos sociales y en grupos mixtos de edad que se hallen lejos de las miradas vigilantes de los adultos. Al mismo tiempo, se ha producido correlativamente en los niños un incremento considerable de trastornos de ansiedad, depresión, sentimientos de tristeza, impulsividad o narcisismo.

Todos hemos sido pequeños y hemos disfrutando con el cosquilleo que produce asomarse a lo alto de un tobogán o subir por las estructuras de hierros de los columpios. Dar vueltas en los tiovivos o colgarse de cualquier lado como un mono -al fin y al cabo, lo que somos- es una fuente de evidente placer. Cualquier conducta que ponga a prueba nuestro sentido del equilibrio nos atrae como un reto desafiante. Tanto es así que, durante su desarrollo, los niños sondean los límites para superarse a sí mismos poco a poco. Un paso más, un escalón más, una vuelta más... El peligro les atrae, pues les marca sus límites

Así la teoría de la regulación emocional a través del juego, propone que uno de las principales funciones del juego en jóvenes mamíferos es para el aprendizaje de cómo regular el miedo y la ira. En un juego con cierto riesgo los más pequeños aprenden a enfrentarse a pequeñas dosis de miedo que son manejables sin caer en emociones negativas por mucho tiempo. Así aprenden que se puede superar la situación y recuperar después un estado emocional normal de alegría.

Los análisis revelan que, al mismo tiempo que se coarta la libertad en el juego, entre cinco y ocho veces más jóvenes sufren niveles clínicamente significativos de ansiedad y depresión, según los estándares actuales, mucho mayores que en los años cincuenta. Así como la disminución en la libertad de los niños para jugar con cierto riesgo ha sido continua y gradual, también lo ha sido el aumento de la psicopatología infantil Hacen falta más estudios para corroborar esto. Por ejemplo, Peter Schober, de la Universidad de Medicina de Graz, afirma que los niños sedentarios -los que no asumen riesgo alguno- enferman cinco veces más de depresión que los que se mantienen activos.

Ellos saben cuándo asumir riesgos

Tenemos una tendencia innata a subestimar las capacidades cognitivas de los niños, pero lo cierto es que ellos saben mejor que nosotros cuando están preparados para asumir cierto riesgo. En la playa, mi hija pequeña sabe perfectamente hasta qué altura pueden llegar las olas antes de salir corriendo hacia la arena. Hay muy pocas posibilidades de que una ola la coja desprevenida, pues su cerebro activa los mecanismos para saber dónde están los límites.

Es cierto que los niños pueden equivocarse -y lo hacen y así aprenden-, pero no suele ser lo frecuente. Si no, no habríamos sobrevivido como especie. Cómo los niños asumen retos y riesgos que son manejables, un resultado negativo leve es aceptable. Y si no, los padres podemos echarles un ojo, como por lo demás debemos siempre hacer en las playas o piscinas.

Porque es muy importante saber que todos los niños no son iguales. Lo que para uno puede ser estimulante para otro puede ser traumático. En esta diferencia los padres desempeñamos un papel fundamental. Los niños deben elegir el riesgo que pueden manejar. No debemos forzarlos a tratar con riesgos mayores, aunque sepamos que no son perjudiciales. El punto de vista del niño es diferente. Si le da miedo que una ola, le tape la cara no hay que forzarle, por mucho que sepamos que no pasa nada. La mejor forma superar retos es que el niño los elija. Y el juego es la vía que dirige estas conductas.

Merece la pena echar un vistazo a este documental de cómo algunas comunidades promueven el juego al aire libre, basado en la aventura, para fomentar el correcto desarrollo físico y cognitivo del niño.

Puedes seguir De mamas & de papas en Facebook, Twitter o suscribirte aquí a la Newsletter.

# data[].attributes.attachment_link.title
Por qué los niños necesitan jugar al aire libre, según la neurociencia

# data[].attributes.attachment_link.description
Por paradójico que parezca, los presos pasan más tiempo al aire libre que muchos niños de nuestras ciudades. Casi el doble. En concreto, el tiempo al aire libre en contacto con la naturaleza se ha reducido considerablemente, pasando más del 90% de su tiempo en espacios cerrados.

# data[].attributes.body
https://youtu.be/lTc2lUSkQmw

En aquest vídeo podem veure com en una aula infantil fomenten el concepte de compartir a través d'una activitat, ja que és molt important en la primera infància.

# data[].attributes.attachment_link.title
Cristina Mañez, Sara Martínez, Lucía Vera, Documento

# data[].attributes.attachment_link.title
Beige Brown Elegant Simple Corporate Serifs Presentation

# data[].attributes.body
Durant tot aquest trimestre considero que he après diverses coses sobre aquest mòdul.

En primer lloc la importància que té el joc en el desenvolupament dels nens i les nenes ja que permet al nen/a desenvolupar la seva imaginació, explorar el seu medi ambient, expressar la seva visió del món, desenvolupar la seva creativitat, desenvolupar habilitats socioemocionals, etc.

D'altra banda, he conegut més sobre el joc presimbòlic i simbòlic. De fet, no sabia de l'existència del joc presimbòlic. A través d'aquest joc els infants passen del real a l'imaginari imitant situacions de la vida real. Com a resultat, obtenen una visió més clara del que és el món estimulant les seves habilitats socials, la seva empatia i l'ús del llenguatge.

Seguidament, he après que les joguines són fonamentals en l'etapa infantil ja que els ajuden a explorar la realitat, desenvolupar la imaginació, aprenen, encerten, fallen, s'equivoquen...

En general, estic satisfeta amb tot l'après perquè, és informació que una mateixa reté per en un futur, com a docent, poder aplicar-lo i tenir-lo en compte. De totes maneres, considero que encara queda molt camí per recórrer i per millorar i per això, dedicaré més temps del que dedico per a obtenir millors notes.

# data[].attributes.body
Després d'obtenir els resultats del primer trimestre, m'he proposat una sèrie d'objectius a complir. A pesar que les notes han estat bones, vull optar per obtenir més puntuació de cara al segon trimestre, ja que la meva intenció és poder accedir a la universitat.

Per a això, hauré de complir una sèrie d'aspectes. Aquest segon trimestre, intentaré organitzar-me de la millor manera possible, aprofitaré el temps disponible per a avançar, prendré més anotacions i dedicaré més temps als treballs per a així aconseguir millors resultats i sobretot seré molt constant. D'aquesta manera, al final del trimestre crec que es veurà una excel·lent evolució.

Com ja bé vam dir al principi del trimestre:

Una carpeta d'aprenentatge (també coneguda com la carpeta d'estudiant o portafoli) és una eina d'avaluació de l'aprenentatge de l'alumne. En el meu portafoli veurem el que he après en el mòdul "El joc infantil i la seva metodologia". En aquesta carpeta hi haurà petites reflexions després de cada setmana, les meves opinions i diverses opcions per a millorar en l'àmbit educatiu, companyonia, etc., fins i tot aportacions com per exemple per a millorar el mòdul.

# data[].attributes.body
El que més destaco d'aquesta última setmana és el taller que vam realitzar abans de les vacances de Nadal. Vam tenir l'oportunitat d'accedir a un taller d'il·lusions efímeres.

Es tractava d'una proposta que consisteix a crear espais d'experimentació amb tota mena de material reciclat, com a capses de cartó, llaunes de conserva, utensilis de cuina, coberts, teles, cordes, miralls, confeti, etc., perquè tant nens com nenes puguin manipular, crear i experimentar de manera lliure. Tot aquest material es va presentar amb una agradable estètica, la qual cosa va fer que captés l'atenció del públic, és a dir de nosaltres, les alumnes.

A més, tot aquest material anava acompanyat d'una melodia que sonava de fons. Vam estar aproximadament una hora experimentat en el taller d'il·lusions efímeres.

Durant la proposta es va poder presenciar diferents formes de joc; individual, en parelles o en grup. Es va poder observar també, diferents maneres d'emprar el material. Algunes persones van optar per ficar el confeti dins de les caixes per a després llançar-lo per l'aire, unes altres van decidir usar les teles per a representar peces de vestir, alguns feien construccions amb les caixes, ficaven i treien els coberts dels pots...

Una vegada finalitzat el taller d'il·lusions efímeres, ens vàrem asseure en cercle i vam reflexionar sobre com ens havíem sentit i el que havíem viscut en aquells 60 minuts. Vaig arribar a la conclusió que havia experimentat diverses emocions com a felicitat, tranquil·litat, pau. Durant tota la proposta vaig estar a gust i vaig provar diferents materials tant en parella com en grup.

Després del taller, vaig arribar a la conclusió que, en un futur, quan sigui educadora, duré a terme aquest tipus de tallers amb els nens i nenes, ja que, considero que és una manera que els infants puguin experimentar i manipular diversos materials del dia a dia i fomentant així, el reciclatge. A més també es desenvoluparan les relacions socials amb els iguals mitjançant aquesta proposta.

# data[].attributes.body
Una altra de les coses que més destaco d'aquests últims dies abans de les vacances va ser el treball de realitzar una joguina o un joc adaptat per a nens amb discapacitat.

Va ser tot un repte perquè mai havia dut a terme una joguina. Per tant, vaig haver de pensar què fer i com fer-lo. Finalment, vaig fer una joguina per a infants amb discapacitat motora. Vaig haver de cercar informació per a poder fabricar la joguina i com fer-lo perquè estigués adaptat. Durant la recerca, vaig aprendre diverses coses, no sols sobre com adaptar una joguina per a nens o nenes amb discapacitat motora, sinó també per a infants amb discapacitat visual i auditiva.

Vaig aprendre que existeixen els polsadors per a les joguines que es tracta de dispositius que van connectats al camió mitjançant un cable i a través d'ell, el nen/a pot moure i controlar la joguina que es desplaçarà de costat a costat.

També vaig descobrir que es poden afegir sons a les joguines i és millor que estigui decorat amb colors cridaners i que contrastin. A més, el sistema braille és un bon recurs per a aquells infants que tenen dificultats visuals i també afegir textures diferents és una bona opció.

Dur a terme aquesta activitat m'ha ajudat a adquirir més coneixement en relació amb les joguines adaptades. A través d'aquesta informació, podré tenir en compte tots els requisits que ha de tenir aquest tipus de joguines. A més, si haig d'adaptar jo mateixa una joguina, sabré com fer-lo encara que hagi de cercar ajuda. Aquesta van informar també em servirà perquè, quan tingui un nen/a amb una discapacitat, pugui saber com és la millor manera d'adaptar les seves joguines perquè ell o ella pugui gaudir de jugar igual que el restes dels seus companys i companyes.

# data[].attributes.attachment_caption
Aquesta és la simulació del polsador que vaig fer.

# data[].attributes.body
La volta de les vacances ha començat amb l'inici dels treballs finals en grup. Per això, durant aquesta setmana, vam haver de llegir uns documents obligatoris que ens ajudaria i serviria de cara al treball i que, per tant, havíem de llegir abans de començar.

A través de les lectures m'ha sorprès la quantitat de materials tant naturals com reciclables que es poden arribar a utilitzar per a dur a terme una activitat. I és que, amb materials i objectes tan senzills, es poden arribar a realitzar grans propostes que afavorirà el futur desenvolupament del nen/a tant en l'àmbit cognitiu, com social, emocional i afectiu. Fomentarà la integració social, la cooperació, aprendran a conviure en societat i les regles que s'estableixen en els seus entorns, etc. Un dels materials són els següents: gots de paper, tubs de cartó, capses de cartó, pinyes, flors, plantes, peces de fusta...

Penso que aquestes lectures han estat adequades per a poder començar a tenir una idea de cara als treballs finals. No obstant això, considero que han estat lectures molt extenses i que personalment podrien haver estat més curtes per a així facilitar la lectura.

# data[].attributes.headline
Vídeo interessant per aquest 2n Trimestre

# data[].attributes.subject
Vídeo interessant per aquest 2n Trimestre

# data[].attributes.body
“Qué grande es la infancia” és un vídeo de youtube i en ell, podem trobar un documental de com són les relacions infantils dins de l'aula. En aquest cas observem com és la relació dels infants més majors de l'escoleta, és a dir els nens i nenes de 2-3 anys. Per a realitzar aquest documental, la parella educativa, va estar gravant, cada dia durant un any aproximadament. Es va gravar en una escoleta pública de l'ajuntament de Pamplona.

Com hem esmentat anteriorment, en el vídeo es veu com es relacionen entre ells. Podem observar, que als nens/as els agrada molt jugar al joc simbòlic, en grups de 2, 3 i 4 persones. Juguen a mamàs i papàs, a donar menjar, a ser mèdics, etc. És un tipus de joc en el qual els infants poden exercir altres rols imitant situacions que observen en la vida real. Per a fer-ho utilitzen la imaginació i creen representacions mentals. Solen jugar amb diferents materials, entre ells podem destacar les sabanes o les teles, en les quals es fiquen dins i creen una cova imaginària o fins i tot una tenda de campanya. També utilitzen caixes, que serveixen per a guardar material, però ells en canvi, ho usen per a ficar-se dins i delimitar el seu espai. Així mateix utilitzen tubs grans de cartró, joguines de l'aula, pals, cordes, pots,pedres, etc. Amb aquest material del dia a dia, els infants desenvolupen la seva imaginació i creativitat perquè experimenten i inventen històries de com usar aquests recursos.

Quant a l'espai que utilitzen, podem observar que usen al màxim tot l'espai del qual disposen els infants, com per exemple el bany, l'aula, el pati, etc., també podem veure com els espais són amplis i estan ben il·luminats. Es pot apreciar la llibertat que tenen mentre són a l'escola infantil. La parella educativa estarà, en tot moment observant i ajudant si és necessari a tots els infants de l'aula i per això, les famílies poden estar tranquil·les en veure tanta llibertat a l'escola infantil.

La relació que tenen entre els companys/as és curiosa. Busquen sobretot contacte visual entre ells i moltes vegades no presten la mateixa atenció al que haurien d'estar fent per estar mirant-se als ulls, com per exemple rentar-se les mans. A través de l'observació de tant en tant acaben imitandose.

Els infants del vídeo són nens/as actius que van d'un costat a un altre i no paren de jugar entre ells, encara que hi ha vegades que prefereixen estar sols i per tant, jugar de manera individual. Quan tenen el mateix interès s'ajunten, però hi ha vegades que estan junts però cadascun està centrat en el seu joc. En cas de tenir conflictes entre ells podem apreciar en el vídeo documental que solen acudir a la mestra i ser ella, que solucioni el conflicte o que els ajudi. Quant a les educadores podem veure que encara que són presents a l'aula, els infants no solen prestar-los molta atenció.

# data[].attributes.attachment_link.title
Cinema paradiso_que grande es la infancia comp

# data[].attributes.body
A causa del confinament de la professora no vam tenir classe presencial amb ella fins al divendres 21.

Durant la seva absència, ens vam encarregar de realitzar esquemes dels articles que la setmana passada ens va manar per a llegir. El meu grup i jo ens vam dividir els articles i cadascuna, es va encarregar de dur a terme un mapa conceptual. Considero que ens va venir bé organitzar-nos d'aquesta manera perquè després, en llegir l'esquema ens resultaria més fàcil recordar el llegit. L'únic inconvenient va ser que, potser alguna de nosaltres podia deixar-se informació. D'altra banda, vam pensar que ens vam organitzar molt bé per a dur a terme els esquemes i va haver-hi molta comunicació per part nostra.

Una vegada arribada la professora al centre. Ens va explicar com anava a avaluar els últims treballs, quina informació havíem de posar en el document escrit i quan es lliurava cada cosa. Després d'això, ens va donar una fulla en la qual havíem d'exposar qui de cada grup s'encarregava de llegir cada document. I seguidament, els aspectes positius i negatius de dur a terme aquesta organització, el que havíem fet bé i les dificultats trobades.

# data[].attributes.body
Durant aquesta setmana, vam continuar amb un dels treballs finals. Tant el meu grup com jo, ens vam encarregar d'acabar la fitxa i preparar el material per a dur a terme l'activitat "la panera dels tresors".

Cadascuna es va encarregar d'explicar una cosa diferent de la fitxa i per a això, ens vam dividir el treball perquè així resultaria més còmode i ràpid. De totes maneres, encara que cadascuna s'encarregava d'un punt diferent de la fitxa, entre totes ens vam ajudar i vam revisar el document. Considero que això ha estat una de les coses positives de la nostra organització a més d'haver-hi bona comunicació entre el grup que ha afavorit l'ambient de treball.

Quant al material, vam decidir entre totes què posar en la panera, tenint en compte el que podria potenciar cada objecte. Una vegada decidit, ens vam organitzar per a veure qui de nosaltres tenia aquest material i portar-lo. També vam anar a "l'aula parket", ja que allí disposem de material que podem utilitzar. Així que vam decidir agafar alguns. Seguidament, vam fer una simulació per a veure com quedaria la nostra panera.

Finalment, vam acabar el document, tenint triat els materials i lliurant la fitxa.

Haver fet aquesta activitat penso que ens ha servit perquè, quan estiguem fent les pràctiques o fent d'educadores en una escoleta, podrem fer aquesta proposta sense cap dificultat, ja que hem consolidat tota la informació necessària.

ESTEREOTIPS

D'altra banda, durant aquesta setmana ens van realitzar una xerrada dues educadores, sobre les joguines i els estereotips.

Penso que és molt important ser conscients que actualment, a pesar que la mentalitat de l'ésser humà hagi avançat, existeixen molts estereotips. L'home ha d'estar vist com una persona independent, segura, creativa, mentre que les dones estan vistes com a dependents, insegures, responsables. Etc., i això el vam poder observar a través d'una dinàmica que van fer, en la qual vam descriure com era vista una dona i un home a través d'adjectius. A més, les joguines que hi ha en el mercat solen estar dividits per a nens i nenes. Ens van donar una sèrie de consells per a poder dur a terme aquest tema en les escoletes. Podem oferir material variat entre els infants perquè es familiaritzin amb tota mena de joguines. Els contes també tenen un paper fonamental i sobretot fer xerrades amb els pares per a conscienciar-los. Hem de fer-los entendre que a través que juguin amb pepes (sigui nen o nena), desenvoluparan els sentiments de protecció i cura i, són necessaris per a projectar les seves angoixes, les seves ansietats i per a prendre consciència de l'altre i de la seva pròpia identitat. Amb els jocs de construcció, desenvoluparan la motricitat fina, la creativitat, la cooperació, imaginació, fantasia... Si els nens juguen a cuinar i netejar desenvoluparan les habilitats útils per a la vida quotidiana i així molts exemples més que és important que les famílies sàpiguen, ja que moltes vegades són ells els que tenen els estereotips molt en compte.

# data[].attributes.body
Aquesta setmana es podria resumir en "panera dels tresors", ja que, durant totes les sessions, ens vam dedicar a realitzar i implementar la panera.

Cada grup presentava la seva panera i altres s'encarregaven de fer de nens/as, els quals s'encarregaven de manipular el material del grup. D'altra banda, un grup s'encarregava d'observar i avaluar i, la resta de companys/as observaven l'activitat en silenci.

Una vegada duta a terme la implementació de cada grup, havíem d'acabar la part escrita del treball de la panera. Es tractava de dur a terme la documentació.

Considero que el meu grup i jo hem tingut bona comunicació per a finalitzar la fitxa i ens hem organitzat bé.

La metodologia que hem utilitzat per a dur a terme l'avaluació ha estat bona, ja que, el fet de fer fotos ens ha servit per a tenir molta informació sobre com ha evolucionat l'activitat i com interactuaven els infants, en aquest cas, companys/as.

# data[].attributes.body
Una vegada implementada l'activitat de la panera dels tresors, vam dur a terme la documentació de la implementació. Vam voler realitzar un llibre perquè les famílies poguessin veure el procés de l'activitat amb els seus fills/as. Va ser un treball manual elaborat pel meu grup i jo.

Considero que fer la documentació a través d'un àlbum per a les famílies pot ser molt útil, interessant i atractiu per a ells, ja que, és una forma que els pares i mares puguin veure com evoluciona en l'àmbit cognitiu, motor, social i emocional el seu fill/a.

D'altra banda, vam començar a preparar una instal·lació, l'últim treball del curs.

# data[].attributes.body
Durant aquests dies, el meu grup i jo vam estar preparant i organitzat el nostre últim treball que tractava de realitzar una instal·lació de teatre negre.

Aquest teatre negre consistia a presentar als nens i nenes una instal·lació a les fosques, amb una il·luminació que donés lloc a un fantàstic joc de llums i ombres a través de la llum ultraviolada. Amb aquesta instal·lació els infants podien experimentar i manipular el material ofert per nosaltres.

Després d'haver dut a terme la implementació, tant el meu grup com jo vam estar molt satisfetes amb el resultat final, ja que vam superar les expectatives que teníem. L'organització va ser molt bona perquè cadascuna es va encarregar d'un material diferent, però alhora ens ajudàvem si el necessitàvem.

La documentació de la instal·lació l'hem volgut fer a través d'un vídeo per a les famílies, ja que pensem que així és més fàcil representar el que han realitzat els seus fills i filles, en comptes d'en fotos.

# data[].attributes.body
Durant els meus anys per secundària, mai vaig tenir l'ocasió de treballar en grup. Això va canviar fins que vaig arribar a aquest cicle, on van començar els treballs col·laboratius.

Després d'haver viscut aquesta experiència puc dir que tinc més d'una opinió sobre aquest tema, ja que desconsidero que fer feina en grup pot tenir coses tant positives com negatives.

Fer feina en grup implica tenir molta iniciativa per part de tots els membres, ja que això desenvoluparà gran seguretat i positivisme en el grup. A més, si tots i totes tenen motivació per dur a terme el treball, sortiran millors resultats. En haver més d'un integrant, hi ha més persones pensants i, per tant, surten més idees i millors decisions. Treballar en grup també implica que creixi la comunicació entre els membres, la qual cosa fa que es promogui el desenvolupament de les relacions interpersonals.

No obstant això, com he dit anteriorment, el treball en grup també té aspectes negatius. No sempre és fàcil posar-se d'acord amb els membres perquè a vegades no hi ha comunicació entre el grup i si no hi ha, sol haver-hi un ambient incòmode. A més això també afecta l'hora de prendre decisions perquè són més lentes i dificulta l'avanç del treball. També poden sorgir conflictes i les males formes entre els integrants.

En definitiva, fer feina en grup pot tenir aspectes positius com arribar a millors resultats, però també pot tenir aspectes negatius, ja que en haver més d'una persona pot ser difícil arribar a una conclusió entre tots i totes. L'important serà sempre mantenir una bona relació amb el grup, respectant el torn de paraula de cadascun i havent-hi motivació per part de tots.

# data[].attributes.body
Durant aquests 5 mesos s'han treballat diversos temes sobre el joc infantil i hem après moltes coses noves aquest segon trimestre. Una d'elles, aprendre a com dur a terme una instal·lació i la proposta de la panera dels tresors i la importància que té en els infants. A través d'aquestes propostes els infants desenvolupen els seus sentits com el tacte per les textures ofertes, la vista pels colors de les activitats, etc., a més aquestes propostes ajuden a generar un clima emocional molt positiu amb la resta de companys/es amb els quals comparteixen l'experiència que també potencia la imaginació, creativitat i confiança.

D'altra banda, amb l'ajuda d'aquestes dues activitats finals, he après la postura que ha de tenir l'educadora enfront de les propostes, com presentar la proposta als infants realitzant una pausa per a crear sorpresa, i convidar-los a entrar i jugar. L'adult no ha d'intervenir en el joc, però s'ha de quedar sempre en el lloc amb un rol d'observador i mediador en cas de ser necessari. A més, cal estar atents a tot el que succeeix en l'escenari on els infants estaran en constant descobriment. Quant al tancament de la instal·lació, s'anirà baixant el volum de la música i quan ja no hi hagi, significarà que ha arribat l'hora d'acabar l'activitat i tornar a l'aula.

Considero que l'organització que hi ha hagut durant aquest trimestre ha estat bona perquè totes les activitats finals tenien data de lliurament i hi havia un ordre coherent.
Sobre les activitats dutes a terme, la que més m'ha agradat dur a terme ha estat la de fer una instal·lació. Penso que ens va quedar molt bé i a més la comunicació amb el meu grup ha estat molt bona durant tot el trimestre i això ha facilitat el treball en equip.

En definitiva puc dir que estic molt contenta per tot l'après durant aquest temps. Tot el que ens ha ensenyat aquesta assignatura sobre el joc infantil ens ajudarà tant a jo com a les meves companyes, a créixer com a docents i posar-lo en pràctica amb els infants ja que, el joc en la primera infància té un paper molt important perquè promou el desenvolupament integral del nen/a, tant en l'àmbit cognitiu, motor, social i emocional.