# data[].attributes.headline
אלימות בכתלי בית ספר

# data[].attributes.subject
אלימות בכתלי בית ספר

# data[].attributes.body
התמונה מספרת על אלימות בבית ספר, בתוך כתלי בית ספר.

# data[].attributes.headline
התעללות בבית ספר

# data[].attributes.subject
התעללות בבית ספר

# data[].attributes.body
בסרטון מתאר ילד שעובר התעללות בבית הספר והצקה מצד התלמידים, שבגלל מראהו החריג הוא "זוכה" להשפלות מילוליות ופיזיות.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
טרנדי - הערוץ הרשמי

# data[].attributes.attachment_link.title
הילד שעובר התעללות בבית הספר מדבר

# data[].attributes.headline
אלימות כפגיעה

# data[].attributes.subject
אלימות כפגיעה

# data[].attributes.body
מאמר זה מדבר על האלימות כפגיעה, ומפרט 4 סוגי פגיעה ועוד נתוני אלימות בשנים.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
אלימות היא פגיעה מכוונת, קיימים ארבעה סוגי פגיעה: (1) פגיעה גופנית (2) פגיעה מילולית (3) פגיעה מינית (4) השחתת רכוש. גישות שונות מנסות להבין את הסיבה לאלימות. יש הרואים במבנה האישיות או בתורשה גורמים מרכזיים ויש המדברים על הבית או על החברה ואמצעי התקשורת כגורמים להתנהגות אלימה, ויש הרואים בביה"ס גורם משמעותי ליצירת אלימות - לכל הגורמים הללו יחד נודעת חשיבות מפני שהילד נמצא ביחסי גומלין עם סביבתו, והסביבה המשמעותית לתלמיד היא בית הספר. התלמיד האלים יכול לנשור ממערכת החינוך, מפיגור בלימודים, נטילת סמים ושתייה מופרזת, לכן מומלצת ראייה הוליסטית של הבעיה במערכת.

בשנים האחרונות נרשמה עלייה משמעותית בנתוני האלימות:

928 מקרי אלימות

בין כתלי בית הספר

1,383 מקרי אלימות

3,034 מקרי אלימות בקרב תלמידים.

300 מקרים גרמו לחבלה חמורה; 257 מקרים כללו תקיפה בנסיבות מחמירות -תקיפה מינית,או תקיפה באמצעות נשק; 87 מקרים של תקיפת מורים.

תפיסת בית הספר כמקום שאינו בטוח גורמת לכך שהרבה תלמידים מעדיפים להישאר בבית, התופעה בולטת בעיקר בקרב תלמידי ביה"ס יסודי (15%). עפ"י דיווחם 5% מתלמידי חטיבות הביניים ו-7% מתלמידי החטיבות העליונות נושאים עימם נשק כלשהו לביה"ס. ובנוסף, קיימת אלימות מילולית ופיזית מצד צוות ביה"ס והיא הולכת ופוחתת עם העלייה בדרג ביה"ס: 22% מתלמידי ביה"ס יסודי ו-15% מתלמידי חטיבות הביניים ו-10% מתלמידי החטיבות העליונות דיווחו כי המורים העליבו או השפילו אותם. יחס דומה התקבל גם בעניין אלימות פיזית מצד המורים. בנושא אלימות פיזית של מורים כלפי תלמידים במגזר הערבי המצב גרוע בהרבה והאחוזים גבוהים בהרבה. תלמידים בגיל העשרה דיווחו על חוויית ענישה פיזית בידי מורים, לרבות חבטות, בעיטות, הלקאה במקלות ועוד. בארה"ב תפיסת המורים את האלימות בביה"ס היא שונה, 36% מהמורים חוששים מהתלמידים ו-30% חוששים מהורי התלמידים.

ישראל נמצאת במקום החמישי-שישי מבין 23 מדינות הסקר הבינלאומי מבחינת שיעור החשיפה לאלימות בביה"ס.

1. כמעט כל ילד שני נפל קורבן למעשה אלימות לפחות פעם אחת בשנה, כל תלמיד חמישי לפחות 3 פעמים.

2. כל תלמיד עשירי נזקק לטיפול רפואי בעקבת תגרה.

3. הבנים חשופים לאלימות יותר מבנות ותלמידי הכיתות הנמוכות יותר מאשר תלמידי הכיתות הגבוהות.

ישראל תופסת את המקום השביעי-תשיעי בקטגוריה של שיעור ההשתתפות במעשים אלימים.

שיעור התלמידים שאינם אוהבים את ביה"ס גבוה בישראל יותר מאשר בכל המדינות שהשתתפו בסקר: רק 55% מרגישים שייכות אליו ורק 38% מרגישים שותפים לקביעות חוקיו וכלליו.

רק מחצית מהתלמידים (יותר בכיתות הנמוכות ופחות בגבוהות) סבורים כי מוריהם מתייחסים אליהם בהגינות - מורי ישראל ממוקמים בחצי התחתון של הדירוג. למיקום דומה הם זוכים מבחינת תפיסת הילדים את האפשרות לקבלת עזרה מהם בעת הצורך.

התלמידים הישראלים מדורגים במקומות נמוכים 14-18 מבחינת האדיבות והעזרה ההדדית בכיתה, עם זאת שיעור גבוה מביניהם מעריכים את חבריהם לספסל הלימודים כמקבלים אותם כפי שהם. לאור הנתונים הללו אין תמיהה שגישה שלילית זו לבית הספר תורמת לאלימות בקרב התלמידים.

יצירת "בית ספר בטוח" לאורך זמן דורשת שילוב מתמיד בין שני סוגי מניעה המשלימים זה את זה:

מניעה ראשונית: מבוססת על התערבות חינוכית שיטתית של שתי מטרות: ( א) הפחתה וצמצום של גורמי סיכון המהווים תנאי רקע הגורמים להגברת האלימות. ( ב) חיזוק כישורי ההתמודדות של התלמיד כפרט ושל בית הספר כמערכת חברתית-ארגונית.

מניעה שניונית: מבוססת על טיפול נקודתי ממוקד באירועי אלימות או בתלמידים המתנהגים בצורה אלימה.

ההתערבות המתוכננת יעילה רק כאשר היא הולמת את המאפיינים הספציפיים של התופעה בבית הספר, לטענתה של ארהרד, יש לערב את כל הגורמים בבית הספר בעבודה זו ולהכשירם בהתאם לתחום אחריותם.

תהליך יצירת בית ספר בטוח הוא תהליך עבודה מתוכנן, מובנה ושיטתי וניתן לתאר אותו כמעגל פעילות מחזורי המונה ארבעה שלבים עיקריים:

1. אבחון מהימן

2. תכנון קפדני

3. התערבות שיטתית והערכה מעצבת

4. אבחון חוזר

כאשר בטיפול באלימות מעורבים מספר גורמים, הן בתוך בית הספר והן מחוצה לו, תוצאותיו טובות יותר.

הגישור - היא גישה נוספת להתמודדות עם בעיות אלימות. הגישור הוא דרך לניהול קונפליקטים ללא אלימות. בגישה זו נעשה ניסיון להגיע לפתרון קונפליקטים באמצעות הידברות, הבנה והסכמה הדדית בתיווכו של צד שלישי, הצד השלישי המתערב הוא אדם בלתי תלוי שהוכשר לנהל תהליכים כאלה, והוא מסייע לצדדים להגיע להסכם מרצון. מטרתו של תהליך הגישור במערכת החינוך הוא ללמד תלמידים להשכין שלום במקום שיש קונפליקטים. תפקידו של המגשר להנחות את התהליך תוך שמירת על אובייקטיביות ושמירת האינטרסים של שני הצדדים ולהימנע מהתערבות בתוכן הדברים שבקונפליקט. המגשר מתערב ברמה של היחסים בין הצדדים ודואג ליצור אווירה מתאימה להקשבה ולהידברות ולסייע לצדדים ליצור הסכם ישים המקובל על שניהם.

ילדים בגיל ביה"ס יסודי צופים בטלוויזיה בממוצע שעתיים עד 3 שעות ביום ואילו בני נוער צופים בממוצע 3 שעות וחצי ביום. קיימות השלכות שליליות לצפייה כגון סוציאליזציה מוקדמת, קושי בהבחנה בין עיקר לטפל, השפעה גבוהה על בעלי דימוי עצמי נמוך וכן השפעה על התנהגות אלימה. יש קישור בין התנהגות אלימה למודל מוטיבציה חברתית ולחוסר יכולת לדחות סיפוק בקרב נערים עבריינים.

חזרה אל: פסיכולוגיה בחינוך - סיכומים

# data[].attributes.attachment_link.title
אלימות בחינוך, בבית הספר ובכיתה - סיכום

# data[].attributes.attachment_link.description
אלימות היא פגיעה מכוונת, קיימים ארבעה סוגי פגיעה: (1) פגיעה גופנית (2) פגיעה מילולית (3) פגיעה מינית (4) השחתת רכוש. גישות שונות מנסות להבין את הסיבה לאלימות.

# data[].attributes.headline
אלימות בבתי ספר

# data[].attributes.subject
אלימות בבתי ספר

# data[].attributes.body
מאמר זה בוחן את האלימות בבתי הספר תוך התייחסות למאפיינים פיזיים, ארגוניים ותפקודיים של המוסד החינוכי ולבחון את השפעתם על ביטחון התלמיד.

# data[].attributes.body
המאמר מדבר על סוגי אלימות בבית הספר היסודי ועל הפגיעה שלהם בתלמיד ומפרטת חמישה דפוסי אלימות: אלימות מילולית, אלימות פיזית, אלימות רגשית, אלימות מינית ואלימות כלפי רכוש הזולת.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
בין הצלצולים

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
תוכן

אלימות מהי?
אלימות מוגדרת כפעילות אנטי-הומנית, החורגת מגבולות הנורמות החברתיות, נושאת מטען שלילי מובהק ומכוונת לפגוע בזולת או ברכושו ישירות או בעקיפין (גולדהירש וכנעני, 1999; הורוביץ, 2000; Goldstein, 1996). המושג "אלימות" אינו מתייחס רק לפגיעה עצמה, אלא גם לשיפוט ההתנהגות. התנהגות המתפרשת כאלימות היא תוצר של שיפוט סובייקטיבי, התלוי בנסיבות ומושפע מערכים ומעמדות. השיפוט והגדרת התנהגות כאלימה תלויים בהתייחסות לפוגע. ככל שמייחסים לפוגע יותר אחריות למעשיו, כן גדלה ההסתברות שהתנהגותו תוגדר כאלימות (הורוביץ, 1995). בנבנישתי ואחרים (2006) הגדירו את האלימות בבית הספר כ"כל התנהגות מכוונת שמטרתה לפגוע - רגשית או פיזית - באנשי בית הספר, ברכושם, או בציוד בית הספר" (5:2006).

דפוסי אלימות בבית הספר
אלימות, תוקפנות והצקה (Bullying) בבית הספר הן כולן התנהגויות אנטי-חברתיות, הכוללות פגיעה בזולת, תוך הפרת נורמות חברתיות ושימוש בכוח פיזי ו/או בכוח מילולי ו/או בכוח מנטלי. האלימות יכולה להתבטא בכמה אופנים: תלמידים כלפי תלמידים, צוות חינוכי כלפי תלמידים, תלמידים כלפי חברי הצוות והורים כלפי חברי הצוות. כמו כן האלימות יכולה להיות אינדיבידואלית או קבוצתית. נוי, המנהלת את אגף השירות הפסיכולוגי-ייעוצי במשרד החינוך טוענת כי "חשיפה לאלימות בתקופות הילדות והנעורים פוגעת בזכותם של ילדים להתפתחות פיזית ונפשית תקינה בעת הפגיעה, ועלולה לפגוע גם בהתפתחותם העתידית" (כישורים וקשרים לחיים, תשס"ג: 1). (עוד על אלימות בבית הספר ועל מחקרים בנושא ראו בפרק הבא של יבלון, סעיף אלימות בבית הספר).
חמישה דפוסי אלימות נפוצים בבית הספר היסודי: אלימות פיזית, אלימות מילולית, אלימות רגשית, אלימות מינית ואלימות כלפי רכוש פרטי.
אלימות פיזית כוללת תקיפות פיזיות המופנות כלפי הזולת. ביטוייה הנפוצים הם: הכאה, דחיפה, צביטה, נשיכה, סטירה, זריקת חפצים על הזולת, מתן אגרוף, חניקה, גרימת כוויות, משיכה בשיער וכדומה. קיימת גם אלימות שבה התוקף משתמש בחפצים לצורך איום או לצורך פגיעה. נזקי האלימות הפיזית, בניגוד לנזקי האלימות המילולית, גלויים לעין, והם כוללים חבורות, פגיעות על הפנים, סימני נשיכה, שריטות ועוד.
אלימות מילולית היא אלימות אקטיבית וישירה, הפוגעת ברגשות הזולת. ביטוייה הם: קללות, כינויי גנאי ולגלוג, המיועדים להעליב ולהשפיל את הזולת, ואיומים לפגיעה פיזית באדם או במקורביו.
אלימות רגשית היא דפוס התנהגות שביטוייו הם: דחייה חברתית, השלטת טרור, השמצה, סחטנות, הטרדה, השפלה, חרם, רכילות זדונית שיש בה השמצה, איומים, סחיטה כספית, הערות גזעניות, מניעת השתתפות בפעולות חברתיות וכדומה. ישנם חוקרים המאחדים דפוס זה של אלימות עם אלימות מילולית. ברומברגר (1994) ולהד ואיילון (2000) טוענים כי האלימות הרגשית גורמת לקורבן תחושות השפלה, פחד וחוסר ביטחון, וכי היא קשה לזיהוי ומשאירה צלקות נפשיות, המקשות על התפקוד היום-יומי. דפוס זה גורם נזק ליכולת החשיבה של הנפגעים ולשימוש בהגיונם.
אלימות מינית כוללת נגיעה במקומות אינטימיים, מציצנות, הפעלת לחץ על הילד לחשוף איברים אינטימיים, הפשטה בכוח וכדומה. בנבנישתי מגדיר הטרדה מינית כ"מצבים שבהם תלמיד או תלמידה חשופים להצקה פיזית או להצקה מילולית-נפשית, בתחום המיני" (בנבנישתי 4:2003). ריין (Ryan, 1997) טוענת כי קשה להגדיר פגיעה מינית ככל שהפער הגילי בין הילדים קטן וההתנהגות פולשנית פחות ותוקפנית פחות.
ממחקרים עולה שבמקרים רבים התנהגות מינית פוגעת של ילד בילד יש בה דפוס החוזר על עצמו ומסלים עם הזמן.
אלימות כלפי רכוש פרטי כוללת גנבה והשחתת רכוש (ונדליזם), המונעות על ידי שנאה ואיבה (hostility direct act).

הגורמים המעורבים באלימות בבית הספר והגורמים המושפעים ממנה
האלימות בבית הספר משפיעה על התוקפן, על הקורבן הישיר ועל הצופים מן הצד. הגדרות הקורבן והתוקפן הן שרירותיות. לעתים התוקף חש עצמו קורבן, ולעתים הקורבן הופך לתוקפן. יריב (1999) מציע להגדיר "תוקפן" כמי שיוזם את הסכסוך מתוך כוונה לפגוע, ואילו ה"קורבן" הוא היעד לאלימות שאותה לא יזם ושממנה הוא מנסה להתגונן.

במעגל הפנימי של אירוע האלימות נמצאים התוקפן והקורבן, ובמעגל החיצוני נמצאים הצופים מן הצד. הצופים מן הצד יכולים להיות ניטרליים ולהתבונן באירוע או להיות מעורבים רגשית ואף להצטרף לאחד הצדדים הנצים. בכל מקרה החשיפה של הצופים מן הצד לאירוע אלימות היא בעלת השפעה שלילית ועשויה לגרום להם לפחד ולחשש (Sudermann et al. 1996).

ההתמודדות עם האלימות בבית הספר
מערכות החינוך בארץ ובעולם מנסות להתמודד עם תופעת האלימות בבתי הספר. בנבנישתי ואחרים (2005) ובייקר (Baker, 1998) רואים בבית הספר גורם בעל חשיבות מרכזית, המשפיע על עוצמת האלימות ועל רמתה. בייקר (שם) טוענת שילדים מביאים לבית הספר את ההיסטוריה ההתפתחותית שלהם, אך לאקלים החברתי בבית הספר ישנה השפעה עד כמה הרקע האישי של כל ילד יהפוך למקרי אלימות בפועל. לאור תפיסה זאת, חשוב ליזום בבתי הספר פעילויות חינוכיות לטיפול באלימות ולמניעתה. במערכת החינוך קיימות כיום תכניות התערבות, המתמקדות בפיתוח אקלים חינוכי מיטבי ובצמצום האלימות וההתנהגויות בסיכון בבית הספר. תכניות אלה עוסקות בקורבן, בתוקפן הישיר ובצופים מן הצד. בנבנישתי (2003), גומפל (2001) והורוביץ (2000) מתייחסים לארבעת מרכיביהן של תכניות ההתערבות בבתי הספר: אבחון ממדי האלימות בבית הספר, תכנון תהליכי עבודה, ביצוע ההתערבות והערכתה. בנבנישתי (2003) מציין כי בארץ נערכו רק מחקרים מעטים הבודקים את יעילותו של תכניות ההתערבות, ואף פחות מכך מחקרים הבודקים את אופן ההתמודדות של תלמידים עם האלימות המופנית כלפיהם ואת יעילות העזרה המושטת להם. כחלק מן המאמצים לתת מענה הולם לסוגיות העולות מההתמודדות עם תופעת האלימות בבתי הספר, פרסם משרד החינוך חוזר מנכ"ל מעודכן, שכותרתו "קידום אקלים בטוח והתמודדות עם אירועי אלימות במוסדות חינוך" (תש"ע/1[א]). החוזר מתאר כיצד על בתי הספר להיערך מבחינה חינוכית ומבחינה מערכתית לצמצום האלימות וליצירת אקלים בטוח בבית הספר, ההנחיות כוללות את מרכיבי התכנית המערכתית בבית הספר ואת אופן ההתמודדות עם אירועי אלימות.

לאור הנסקר לעיל, מטרות המחקר הן:
* לזהות את דפוסי האלימות בבתי הספר ואת האופן שהתלמידים תופסים אותם;
* לבדוק את השפעת האלימות לדפוסיה השונים על תפקודם של התלמידים;
* לבדוק את דרכי ההתמודדות של התלמידים עם האלימות בבית הספר.

# data[].attributes.attachment_link.title
אלימות בקרב תלמידים בבית הספר היסודי -שכיחות, השפעה ודרכי ההתמודדות של קורבנות האלימות - בין הצלצולים

# data[].attributes.attachment_link.description
אלימות מהי? אלימות מוגדרת כפעילות אנטי-הומנית, החורגת מגבולות הנורמות החברתיות, נושאת מטען שלילי מובהק ומכוונת לפגוע בזולת או ברכושו ישירות או בעקיפין (גולדהירש וכנעני, 1999; הורוביץ, 2000; Goldstein, 1996). המושג "אלימות" אינו מתייחס רק לפגיעה עצמה, אלא גם לשיפוט ההתנהגות. התנהגות המתפרשת כאלימות היא תוצר של שיפוט סובייקטיבי, התלוי בנסיבות ומושפע מערכים ומעמדות.