# data[].attributes.body
Lluís Muncunill i Parellada (San Vicente de Fals, Fonollosa (Barcelona) España, 25 de febrero de 1868 - Tarrasa, Barcelona, 25 de abril de 1931), fue un arquitecto modernista español. Titulado en 1892, desempeñó su trabajo en la ciudad de Tarrasa durante 40 años dejando numerosos e impresionantes edificios de todo tipo: públicos, religiosos, industriales y residenciales. Entre 1892 y 1903 fue arquitecto municipal. Recibió la influencia de arquitectos modernistas como Antoni Gaudí y Lluís Domènech i Montaner.

# data[].attributes.body
La burra era una máquina de vapor, que era el cor de la fàbrica, ja que accionava totes les màquines tèxtils de la nau industrial.

# data[].attributes.body
Les carboneres era on es guardava el carbó, estaven al soterrani de la fàbrica, a les carboneres hi treballaven els carboners, que amb una pala agafaven el carbó i el posaven a dintre de les calderes, les condicions dels treballadors eren molt deplorables ja que els hi entrava fum als pulmons i era perjudicial per la seva salud, ja que se'ls reduïa la mida dels pulmons. El carbó que s'utilitza venía de Gal·les i d'Àustria.

# data[].attributes.body
Les xemeneies són conductes que serveixen per treure el fum de les fàbriques, les xemeneies estan composades per maons, tenen una forma molt allargada. Crec que ha Terrassa són patrimoni de la humanitat ja que la indústria tèxtil va ser molt important per la nostra ciutat, ja que va produir un gran creixement econòmic i va augmentar molt la població, ja que gent de tot arreu d’Espanya, majoritàriament de Andalucia, venien a treballar aquí ja que al seu poble no hi havia treball.

# data[].attributes.body
Les calderes estaven al soterrani,les calderes estaven fetes de ferro colat, la seva funció era la combustió del carbó produïda per l'escalfament de l'aigua. Les calderes provenien d’Anglaterra, ja que era el país més industrialitzat en el moment.

# data[].attributes.body
Xemeneia troncocònica, de maó vist, amb base octagonal, amb arcuacions i motllures d'estil modernista. El fust és coronat amb dos collarins de ceràmica vidrada i encerclat amb brides de ferro. Té una alçada total de 42 m i un diàmetre de 3 m a 2 m de la base fins a la corona. S'alça al pati de l'antic Vapor Aymerich, Amat i Jover, actual Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya. Fou construïda pel mestre d'obres Baltà Comelles, seguint el projecte de l'arquitecte Lluís Muncunill. Es va restaurar el 1993.

# data[].attributes.body
Xemeneia de maó vist, de base quadrada i fust troncocònic, de 36 m d'alçada i un diàmetre de 3 m a 2,2 m des de la base fins a la corona. Està rematada amb un collarí i una passera circular i protegida amb diversos cèrcols metàl·lics. Al fust, que té una escala de gat exterior amb proteccions circulars, s'hi van adossar les lletres «saphil», acrònim de Sociedad Anónima de Peinaje e Hilatura de Lana, coneguda popularment com «l'Anònima», que és el nom amb què es va batejar la plaça on s'alça la xemeneia, un cop enderrocada la fàbrica.

# data[].attributes.body
Xemeneia de maó vist, amb base quadrada amb motllures i fust troncocònic, va ser retallada retallada. Es troba a la Plaça Ricard Camí, en front de les oficines del banc BBVA

# data[].attributes.body
Xemeneia de maó vist, amb base quadrada amb motllures i fust troncocònic, de 10 metres d'alçada i 4 m de diàmetre a la base; l'any 1987 fou retallada. Es troba al mig d'una plaça urbanitzada al solar de l'antic Vapor Amat, ocupat entre d'altres per empreses com la Manufactura Tèxtil, coneguda popularment com Ca l'Izard. S'alça vora la quadra dels tints, l'actual Sala Muncunill, obra modernista de 1907, tot i que la xemeneia és anterior, ja que fou construïda a començament del segle XX, quan el vapor estava llogat a la fàbrica Sala Hermanos. Com a curiositat, cal fer notar la senyalització metàl·lica al paviment de la plaça, que indica la silueta de l'ombra que fa la xemeneia a les nou del matí del solstici d'estiu.

# data[].attributes.body
L'Ajuntament de Terrassa és un edifici neogòtic de Terrassa on té la seu el consell de la ciutat. Està situat al Raval de Montserrat, núm. 14-20, i és una obra de Lluís Muncunill dels anys 1900-1902, construïda al solar de Can Galí en substitució de l'antiga casa de la vila, on va tenir posteriorment la seu el Centre Excursionista de Terrassa, al mateix Raval, al número 13, davant per davant de l'actual Ajuntament. Constitueix una de les primeres obres terrassenques de l'aleshores arquitecte municipal, que seguia les tendències historicistes medievals que més tard el van conduir cap al modernisme.

# data[].attributes.body
La coberta està composada per 161 voltes de maó pla, que es combinen amb claraboies que formen el sistema de dents de serra, que ofereix una gran lluminositat a la fàbrica , i es sosté sobre 300 columnes de ferro colat.

La lluminositat es va aconseguir fent que la gran part de la fàbrica siguin claraboies per les quals entra molta llum natural.

# data[].attributes.body
La Sala Muncunill és una sala d'exposicions de Terrassa, Espanya, situada a la plaça de Didó núm. 3, cantonada carrer de la Rasa. Es tracta de la sala de tints de l'antic Vapor Amat, també conegut com Ca l'Izard, una construcció de 1921 de l'arquitecte modernista Lluís Muncunill i Parellada, en honor del qual va ser batejat el nou espai expositiu inaugurat per l'Ajuntament el 1982. El vapor, destinat principalment a l'acabat de tints en el sector tèxtil, va ser promogut per Josep Amat, accionista també de la fàbrica Aymerich, Amat i Jover (actual seu del Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya), igualment obra de Muncunill de 1907. Després de la guerra civil, el 1940, va ser objecte de remodelació per part de Joan Baca i Reixach, que va reformar sobretot les claraboies de ventilació. L'última reforma és de 1982, de Francesc Bacardit i Segués, que va rehabilitar la nau per convertir-la en sala d'exposicions municipal, annexa a les noves dependències de l'Ajuntament de la plaça Didó.

Traductor de Google

https://translate.google.com › translate

El servicio gratuito de Google traduce instantáneamente palabras, frases y páginas web del español a más de 100 idiomas y viceve

# data[].attributes.body
La Masía Freixa es un edificio modernista de la ciudad de Tarrasa situado en el parque de Sant Jordi y adyacente a la masía. Construida en 1896 fue reformada entre los años 1907 y 1914 por Lluís Muncunill i Parellada. El arquitecto la convirtió en una de las joyas del modernismo egarense, con su estructura de arcos y bóvedas de inspiración gaudiniana con los muros pintados de blanco, y de la que sobresale una alta torre. Durante muchos años albergó el Conservatorio Municipal de Música que, actualmente, ha sido trasladado a otro edificio de nueva construcción en el Campus Universitario. La masía estuvo ideada, originalmente, para servir como fábrica de hilaturas y el arquitecto Muncunill la transformó después en la residencia familiar del industrial textil Josep Freixa i Argemí.

# data[].attributes.body
A la fàbrica van arribar a treballar-hi 400 persones, va ser a l'any 1915, hi treballaven homes, dones  i nens en diferents seccions. Si hi havia treball infantil, els nens com que eren petits els feien ficar-se per dins la xemeneia per netejar-la, això era molt perjudicial per la seva salud, ja que se’ls hi ficava molts pols i molta brutícia a dintre dels pulmons. Els homes cobraven més que els nens i també cobraven més que les dones, però, les dones treballaven més hores. Ningun dels nostres avis a treballat al tèxtil, així que malauradament no hem pogut fer ninguna pregunta.

# data[].attributes.body
Els homes tenian més drets i cobraven més que les dones, això si, cobraven més que les dones, els nens era els cobraven menys, treballaven amb unes condicions infrahumanes, treballar a la fàbrica provocava que la teva esperança de vida disminuis.

# data[].attributes.body
Per obtenir fils de color cal tintar-los. Per a que el tint acoloreixi el fil uniformement ha d'entrar a totes les fibres.

L’aspi, a partir dels fusos obtinguts del procès de la filatura, desenrrotlla el fil del fus i el prepara en forma de madeixa de manera que aquest queda esponjat. La madeixa es penja en les barques de tint per a que absorbeixi el pigment i una vegada seca es torna a bobinar-la.

# data[].attributes.body
El gil forma part de la filatura de llana pentinada o d’estam destinada a teixits de qualitat i, per tant, d’alt valor afegit.
En el procés de llana pentinada, les metxes son sotmeses a diferents processos d’estiratge i paral•lelització, alhora que s’extreuen les fibres més curtes. El fil que extreiempot ser molt més prim i tenir una gran resistència per la presència exclussiva de fibres llargues.

# data[].attributes.body
La carda obridora inicia el procés de la filatura a partir de fibres curtes o assortiment. Rep la llana rentada i confecciona un vel o napa en el qual les fibres de llana queden estirades i entrellaçades entre elles formant un llençol. També s’eliminen les impureses que hagin quedat enredades.

# data[].attributes.body
La pentinadora s’alimenta de les metxes produïdes en el gil. La metxa obtinguda es torna a processar en el gil abans de pasar a la contínua de filar. Les metxes passen a través d’unes pintes que posen en paral•lel les fibres de llana i una pinça les estira de forma que les fibres curtes són arrossegades per un cilindre amb pues. Aquestes són rebutjades i depositades apart. Reben el nom de borra i se les reprocessa en la filatura de carda o assortiment.

Les metxes d’entrada són estirades per un sistema de cilindres dentats i es paral•lelitzen per entrar al camp d’agulles on es procedirà al pentinat. Una pinça estira la el conjunt de metxes per fer-les avançar, alhora que proporciona certa tensió a les fibres. Les fibres curtes que no passen el camp d’agulles són arrossegades per un cilindre amb pues que les rebutja en un recipient apart. El conjunt de metxes de l’entrada es condensen en una única que es recull en un bot.

# data[].attributes.body
La selfactina fou la primera màquina de filar automatitzada que permetia filar molts fils simultàniament amb la intervenció d’una sola persona. En el seu moment aquesta innovació tecnològica, a mitjan segle XIX, va donar l’impuls definitiu a la mecanització de la filatura multiplicant la capacitat de producció de fil desconeguda fin el moment. En la selfactina del museu fila simultàniament dues seccions de 26 fils. Aquest fet va motivar l’adopció de la sefactina per part dels industrials i l’acomiadament de milers de treballadors i treballadores que treballaven filant manualment. Això provocà una forta convulsió social que acabà amb l’incendi de moltes indústries tèxtils. És el que s’anomenà la revolta de les selfactines.

# data[].attributes.body
No hem après gaires coses ja que no es la primera vegada que hi anem, però, ens ha anat bé per fer un bon repàs d’una etapa molt important de la nostra ciutat.

Ens ha agradat la visita al museu ja que l’hem trobat força interesant, també ens ha semblat una idea molt bona deixan-se llibertat per fer el treball, i per l’altre banda no ens ha agradat haver d'anar-hi un diumenge.