# data[].attributes.headline
Крагујевачки октобар

# data[].attributes.subject
Крагујевачки октобар

# data[].attributes.body
Крагујевачки октобар или Крагујевачки масакр (нем. Massaker von Kragujevac) представља масакр којег су над цивилним претежно српским становништвом Крагујевца и околних села починиле немачке окупационе снаге 19, 20. и 21. октобра 1941. године на подручју окупираног дела територије Србије. У овом злочину је страдало око 3.000 становника Крагујевца и околних места, а међу њима је било и 300 крагујевачких ученика и петнаесторо деце старости између 8 и 15 година. Након Другог светског рата владало је мишљење да је страдало 7.000 цивила. Према подацима историчара и некадашњег кустоса музеја у Шумарицама Станише Бркића, тог дана је стрељано 2.796 лица.

Стрељање је извршено као одмазда за 10 убијених и 26 рањених немачких војника након сукоба са партизанима и четницима на пола пута између Бара и Љуљака. Немачки командант Франц Беме 10. октобра је издао наредбу да се за једног убијеног немачког војника стреља 100 људи, а за једног рањеног педесет.[1] По тој рачуници као одмазду требало је убити 2.300 људи. Наредбу је донео командант 749. пука чије је седиште било у Краљеву мајор Ото Деш, а наредбу је проследио команданту 724. пука у Крагујевцу мајору Паулу Кенигу. Злочин су извршиле јединице I батаљона 724. пешадијског пука и III батаљона 749. пешадијског пука.

У спомен на жртве стрељања читав простор Шумарица је претворен у спомен-парк. Меморијални комплекс обухвата површину од 352 хектара, а око њега води кружни пут дужине 7 километара који иде ка долинама Ердоглијског и Сушичког потока где су се стрељања и одвијала. У оквиру комплекса налази се 10 споменика (иако је првобитно планирано да их буде 30) подигнутих на хумкама стрељаних.

# data[].attributes.body
"6. maja, na Đurđevdan, otvaraju se vrata ćelije u zatvoru Beledija i ustaša još sa vrata kaže: "Ajte Srbi, Đurđevdanski uranak" - još uvek se živo seća toga jutra profesor doktor Žarko Vidović preživeli svedok koji je sa još 3.000 Srba i muslimana koji su podržavali Srbe bio zatočen u sarajevskim kazamatima.

Srbi su pokupljeni iz zatvora i dovedeni do Vijećnice, gradske kuće u Sarajevu gde su ih čekali vozovi smrti koji će ih odvesti u Jasenovac.

"Na vagonima je pisalo: 7 konja ili 40 vojnika, a nas su smeštali po 200 ljudi u jedan vagon, tako da u njima nije bilo mesta ni za stajanje, a kamoli za sedenje.  Nije bilo ni dovoljno vazduha, a o vodi i hrani i da ne govorimo" - svedoči Žarko Vidović.

Na tom putu Srbe su osim straha i neizvesnosti pratila i pitanja: Kuda nas vode i gde ćemo završiti?

U tim vozovima smrti koji su išli za Jasenovac, u jednom trenutku rodila se pesma "Đurđevdan" koja se najpre zaorila iz grla jednog mladića, člana Kulturno-umetničkog društva "Sloga" iz Sarajeva, a onda se ta pesma lančano počela širiti od usta do usta, od vagona do vagona.

Ustaški odgovor na tu pesmu vrlo brzo je stigao. Svi prozori na vagonima su zatvoreni, tako da u njima gotovo da nije bilo više vazduha pa su mnogi Srbi ugušeni i pre nego što su stigli do Slavonskog Broda gde su presedali u druge vagone koji su put ka Jasenovcu nastavili prugom širokog koloseka.

Pesma "Đurđevdan", koju je pre gotovo tri decenije obradio Goran Bregović je pesma tuge i bola, nastala u ljudskoj nemoći i očaju, ali i ponosu i prkosu sarajevskih Srba koji su vozovima smrti  na Đurđevdan 1942. godine transportovani za Jasenovac, odakle se vratio tek svaki deseti Srbin od njih 3.000 koliko ih je odvedeno tog 6. maja iz Sarajeva za Jasenovac.

# data[].attributes.headline
Лична прича из Другог светског рата

# data[].attributes.subject
Лична прича из Другог светског рата

# data[].attributes.body
Мој деда Стаменко, рођен је 1917. године. Таман на почетку Другог светског рата, стасао да буде регрутован у војску. Негде на југу Краљевине Југославије ( око Скопља), Немци су заробили читаву његову јединицу. Прво је боравио у логору и о том периоду живота веома ретко причао, само са једним човеком из села Радојем који је прошао исте страхоте. У међусобним причама помињали су глад и вашке....Деда је потом предат једној немачкој породици , да им помаже у сеоским пословима. Захваљујући том Нецу, газди успео је да се врати кући. У породици је кружила прича да се газдиној ћерки, допао деда ...

# data[].attributes.body
Jedan od najdirljivijih trenutaka u istoriji televizije dogodio se 1988. godine tokom jedne emisije na Bi Bi Si-ju u kojoj je gostovao Nikolas Vinton, čovek koji je 669 dece spasao od nacista. Voditeljka je u jednom trenutku pitala da li ima u ovom studiju neko ko duguje život tom čoveku, na šta je njih 20 je ustalo.

# data[].attributes.body
Дан сећања на жртве холокауста, геноцида и других жртава фашизма у Другом светском рату, је државни празник у дан сећања у Србији, који се обележава сваке године 22. априла и који је посвећен сећању углавном на Србе, али и Рома и Јевреје, истрадале у масовним злочинима током Другог светског рата у нацистичкој творевини Независној Држави Хрватској и у окупираној Југославији.

Тај датум је свесно изабран, зато што су у ноћи између 21. и 22. априла 1945. године две групе од више од 1.000 заточеника покушале пробој из усташког концентрационог логора Јасеновац, тачније из Логора Доња Градина и Логора Кожаре, у НДХ, а од којих се спасило само око 100.

# data[].attributes.attachment_link.title
Јасеновац ртџ

# data[].attributes.headline
Ради гушења устанка 

# data[].attributes.body
Ради гушења устанка у Србији, немачки заповедник,
пешадијски генерал Франц Беме издао је наредбу 10. октобра1941. године која
гласи:

1) Због балканског менталитета и
због великог обима комунистичког и националног устанка потребно је у Србији
спровести наређење ОКЊ (Врховна команда немачке војске) у најоштријем облику.
Брзо и безобзирно угушење српског устанка биће немали допринос немачкој победи.

2) У свим местима Србије где има
наших јединица треба муњевитим акцијама одмах као таоце похапсити све
комунисте, све мушкарце који су као такви сумњиви, све Јевреје, затим известан
број националистички и демократски настројених лица. Овим ће се таоцима, као и
становништву, саопштити да ће у случају напада на немачке војнике и
фолксдојчере бити стрељани.

3) Дође ли до губитака код немачке
војске или фолксдојчера, територијално надлежни виши команданти до команданата
пука наредиће одмах стрељање ухапшених према следећој размери:

а) за сваког немачког војника или
фолксдојчера (људе, жене, децу) убијеног у борби или из потаје - стрељати 100
заробљеника или талаца;

б) за сваког рањеног немачког
војника или фолксдојчера 50 заробљеника или талаца;

Стрељање ће вршити јединице
војске....

4) Код сахране стрељаних пазити да
се не створе српска светилишта.

Стављање крстова на гробове,
украшавање истих итд. спречити, стога сахрањивати жртве на забаченим местима.

5) Комунисте које трупе заробе у
борби на лицу места обесити или стрељати као застрашујући пример.

6) Места која се морају борбом
заузети спалити...

Беме, пешадијски генерал."

# data[].attributes.body
Pesma koju mnogi smatraju himnom romantičara “Igraj sa mnom do kraja ljubavi” (“Dance Me to the End of Love”) zapravo je nastala pošto se Koen posvetio izučavanju Holokausta. Iako konstruisana kao ljubavna, pesma zapravo govori o smrti i stradanju.
INTERESANTNO JE KAKO POREKLO SVAKE PESME VODI DO ZRNCETA, DO SEMENA KOJE VAM NEKO DA ILI KOJE VAM SVET DA I TO JE ONO ŠTO PROCES PISANJA PESME ČINI MISTIČNIM. MEĐUTIM, TA PESMA NASTALA JE POŠTO SAM ČUO ILI PROČITAO ILI SAZNAO DA SU U LOGORIMA SMRTI GUDAČKI KVARTETI BILI PRIMORANI DA SVIRAJU PORED KREMATORIJUMA. SVIRALI SU DOK SE ODIGRAVAO HOROR, A SUDBINA TIH LJUDI BIO JE TAJ ISTI HOROR. SVIRALI SU KLASIČNU MUZIKU DOK SU NJIHOVI SAPATNICI ZAVORENICI UBIJANI I SPALJIVANI. TAJ STIH “IGRAJ SA MNOM DO TVOJE LEPOTE, UZ GORUĆU VIOLINU” (“DANCE ME TO YOUR BEAUTY WITH A BURNING VIOLIN”) GOVORI O LEPOTI POSTOJANJA I O NJEGOVOM KRAJU – IZJAVIO JE KOEN.

# data[].attributes.attachment_link.title
Leonard Cohen - Dance Me to the End of Love (Official Video)

# data[].attributes.body
U mojoj porodici svi su bili partizani,a pradeda je bio jedan od vrhovnih vodja partizana u tom kraju. Jedne večeri ,na strazu je dosao mlad momak koj je u toku straze zaspao. Pradeda,kao glavni u tom delu dosao je da ga proveri i kada je video da momak spava na dezurstvu on ga je pretukao ni manje ni vise nego cizmom uz reci “Zar se tako brani otadzbina”.Momak od straha vise nikad nije ni pomislio da mu se ponovi takva greska.

# data[].attributes.body
Postoji jedna stara crno-bela fotografija koja se u mojoj porodici čuva godinama. Liči pomalo na školsku fotografiju, deca stoje u redovima i zure u aparat.

Godina je 1945, to su jevrejska deca i ona su u Pragu. Mnoga od njih su upravo oslobođena iz koncentracionog logora Terezin, koji se nalazi u blizini.

Zbijeni su, neki od njih se smeše, ali ima i nekoliko bezizražajnih i par namrštenih lica.Svi su upravo izašli iz užasa Holokausta. Roditelji većine nisu preživeli i oni su sada siročad.

# data[].attributes.headline
Једна од прича

# data[].attributes.subject
Једна од прича

# data[].attributes.body
Лична прича из Другог светског рата

Мој прадеда Велиша, по деди Алекси и оцу  Предрагу, био је одвојен од своје породице и родног места, за време Другог светског рата.

Велиша је рођен 1902. године као најстарије дете од оца Петра и мајке Јулке у Стублу на обронцима Златибора. Своје детињство провео је у овом селу. Временом је упознао моју прабабу Славенку и са њом је имао петоро деце. Велиша је радио на граници, био је у граничној трупи. Време је пролазило и избио је рат. Други светски рат га је затекао далеко од најмилијих и родног краја. Заробили су га Немци и одвели у заробљеништво. Прво је био у логору Матхаузен, а затим због истрајности у вери и зато што није био наклоњен комунистима био је пребачен на приватни посед. Четири године радио је на том имању. Пред карај рата напредовањем Америчких трупа исход рата се видео. Немачка породица на чијем имању је служио обећала му је помоћ како би се вратио у родни крај. Схвативши то он је хтео индиректно да нагласи свој долазак и успео је да пошаље писмо у коме је писало:

,,Код нас често ласте долећу,

Ако Бог да донеће нам срећу!"

Кад се рат завршавао могао је да остане у Немачкој, био је у добрим односима са људима код којих је радио. Није се двоумио кренуо је кући. Немачка породица му је дала коња како би лакше стигао. Дошао је крајем маја 1945. године. После толико година живот се вратио у нормалу. И сви су схватили да је рат донео само проблеме, смрт много људи и доста уназадио човечанство.

Сматрам да приче попут ове су право благо. Мени су ову причу причали отац и баба. На нама је да овакве приче не пошаљемо у заборав него да их поносно памтимо и причамо нашим потомцима.

# data[].attributes.headline
Сећања на Други светски рат

# data[].attributes.subject
Сећања на Други светски рат

# data[].attributes.body
Моја прича говори о томе да су Немци у Другом светском рату били окупатори наше земље. Моја прабаба је причала да су преживљавали ратне страхоте у смислу страха, гледања убиства познатих људи као и експлозије бомби. Где су се год нашли, немачки војници су одузимали храну, животиње и остављали жене и децу потпуно без хране. Била је срећа ако је нека жена са децом остала жива јер је била сама док су мушкарци били у рату. Причала ми је и да су немачки војници код њих преспавали неколико дана. За то време она им је спремала ручак од онога што је имала. У том ратном вихору моја прабака је имала деветоро деце. Једно од те деце је било много болесно. Срећа у тој несрећи је што је један немачки војник био доктор па је констатовао да дете има реуматску грозницу. Давао јој је неке лекове и рекао мојој прабаки да у једно буре стави воду и орахово лишће и да у ту воду стави дете. Тако је чинила неколико дана и дете је оздравило. И поред тих ратних страхота и опасности моја прабака има и неко позитивно мишљење јер сви окупаторски војници нису исти.

# data[].attributes.headline
Презентација о Холокаусту и геноциду

# data[].attributes.subject
Презентација о Холокаусту и геноциду

# data[].attributes.headline
Презентација о Ани Франк

# data[].attributes.subject
Презентација о Ани Франк

# data[].attributes.attachment_link.title
АНА ФРАНК-МЛАДЕН СТАНКОВИЋ 8-5