# data[].attributes.headline
Puikiai padirbėjai, atrinkti šaltiniai ir išnagrinėti, pateikti svarbiausi teiginiai. Lauksiu kalbos plano. Sėkmės.

# data[].attributes.subject
Puikiai padirbėjai, atrinkti šaltiniai ir išnagrinėti, pateikti svarbiausi teiginiai. Lauksiu kalbos plano. Sėkmės.

# data[].attributes.body
1.  Kevinas Brooksas yra ne vienos tarptautinių literatūros premijų laureatas.
2.  Kevinas Brooksas ir jo kūriniai nėra naujiena Lietuvos skaitytojams, priešingai jis yra giliai šaknis įleidęs rašytojas, kurio net šešios knygos yra išverstos į lietuvių kalbą.
3.  Autorius knygoje žaidžia su skaitytojo mintimis ir emocijomis.
4.  Ši istoriją įtraukia ne tik dėl tamsumo ar įtraukiančio teksto, bet ir dėl to, kad knygos sakiniuose begalę pasislėpusių paslapčių.
5. Knygos pabaiga nėra tokia, kokios visi tikisi.

# data[].attributes.attachment_link.title
Dienoraštis iš bunkerio - Kevin Brooks (knyga)

# data[].attributes.attachment_link.description
Šlaistydamasis Liverpulio gatvėje apie stotį, Lainas pasisiūlo pagelbėti aklam vyrui - įkelti į furgonėlį lagaminą. Šešiolikmetis atsibunda bjauriai jausdamasis, pro rūką prisimena tik prie burnos ir nosies prispaustą migdomaisiais sudrėkintą skudurą. Jis požeminiame bunkeryje, o liftas - vienintelis būdas į jį patekti. Bunkerį valdo nepažįstamasis. Jis nuleidžia dar penkis žmones, ir nė vienas jų nenutuokia,...

# data[].attributes.body
1. Kevinas Brooksas neslepia, kad būdamas jaunuolis svajojo tapti rokenrolo žvaigžde, tačiau muzika nenuvedė ten, kur svajojo.
2. Anot rašytojo „stengiuosi neimti savo praeities išgyvenimų ir jų nepinti į knygas. Lygiai taip pat nededu pažįstamų žmonių išgyvenimų. Kuriu vien tik iš galvos.”
3. Kevinas Brooksas yra sakęs, jog rašo ne tam, kad žmonės kūriniu susidomėtų, kad paliestų purviną temą. Jis jas liečia, bet ne dėl jų pačių, jos ten tiesiog yra.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jis - vienas žymiausių Didžiosios Britanijos rašytojų paaugliams. Vienas kūrinys, romanas "Martynas Pigas", virto filmu, kitas, "Lukas", buvo nominuotas "Guardian" vaikų knygos apdovanojimui.

Kevinas Brooksas neslepia, kad būdamas jaunuolis svajojo tapti rokenrolo žvaigžde, tačiau muzika nenuvedė ten, kur svajojo.

Gimęs Eksteryje, Didžiojoje Britanijoje, rašytojas studijavo filosofiją bei psichologiją Birmingame, vėliau buvo kultūros studijos Londone. Per savo gyvenimą jis pakeitė daug darbų: dirbo degalinėje, krematoriume, pašto tarnautoju, net pardavėju zoologijos sode, kol pagaliau atsidėjo vien rašymui.
Koks tas jūsų, rašytojo, kelias?
Tai labai ilgas kelias. Pradėjau skaityti ir rašyti nuo mažumės. Visada žinojau, kad rašymas yra tas dalykas, kurį norėjau išbandyti, ir išbandžiau jo daug: poezija, apsakymai... Nebuvo jie labai geri, tiesiog mėgavausi tuo, ką dariau. Kai buvau 15-16 metų, labai susidomėjau muzika. Išsikėlęs į Londoną bandžiau ją kurti, pradėjau groti punk grupėje.
Svajojote tapti muzikantu?
Norėjau tapti rokenrolo žvaigžde, bet ta kūryba nesisekė taip, kaip svajojau. Buvo kelios sutartėlės, bet muzika nenuvedė ten, kur norėjau. Dešimt metų tai dariau, teko ieškotis konors kito, nes daug iš to neuždirbau. Dirbau kitus darbus, kad iš to galėčiau gyventi. Muzikuodamas parašydavau apsakymą ar ką nors kita, bet visada kirbėjo mintis sukurti romaną. Suvokęs, kad rokenrolo žvaigde netapsiu, jėgas išbandžiau tapyboje ir skulptūroje.
Kaip sekėsi šiose srityse?
Per kelerius metus pavyko parduoti vos vieną paveikslą. Tuo metu man buvo per trisdešimt ir supratau, kad ligi tol nebuvau parašęs didesnio kūrinio. Reikėjo būti disciplinuotam, atsakingam, o aš šių savybių neturėjau. Penkerius metus to ir mokiausi: kaip dėlioti romaną, rimtai ėmiausi šio darbo.
Kodėl nusprendėte rašyti paaugliams?
Iš tiesų, neketinau rašyti būtent jaunimui. Pirma knyga buvo rimtesnis romanas, jame buvo pasakojama apie keistoką penkiolikmetį. Aprašiau jauną vaikinuką, pamačiau, kad man tai patiko ir įdomu. Išsiunčiau rankraštį visoms įmanomoms leidykloms ir agentūroms, bet niekas nenorėjo spausdinti.

Tačiau nenuleidau rankų, nes kurdamas turi būti pasirengęs, kad žmonės prie tavęs nepuls išskėstomis rakomis. Kadangi pirmos knygos taip gerai nepriėmė, tai praėjus pusmečiui, įsivažiavęs į naują romaną, nusiunčiau leidyklai rankraštį.
Ir vėl nesėkmingai?
Leidykla man paskambino ir pasakė, kad norėtų spausdinti. Prieš vienuolika metų, po daug bandymų, mano svajonė išsipildė. Tai svajonė, iš jos ir gyvenu. Visus jausmus į antrą romaną ("Lukas" - red. past.) ir sudėjau, išėjo kupinas jausmų ir emocijų kūrinys.

Tik dabar pradėjau rašyti knygas, trilerius, suaugusiesiems. Viena knyga greit išeis. Suaugusiųjų romane veikėją nukeliu į salą, kur Lukas (iš knygos "Lukas" - red. past.) buvo. Ir nors tai visiškai kitas kūrinys, galima įžvelgti tam tikrų sąsajų.
Jūsų kūryboje aštriai ir realistiškai vaizduojamas žmonių gyvenimas. Tai - fantazijų vaisius ar šiandienos realijos?
Ir tai, ir tai. Daugiausia - mano paties vaizduotė. Stengiuosi neimti savo praeities išgyvenimų ir jų nepinti į knygas. Lygiai taip pat nededu pažįstamų žmonių išgyvenimų. Kuriu vien tik iš galvos, tačiau, kaip ir bet kuris kitas rašytojas, remiuosi savo potyriais. Pavyzdžiui, vienoje knygoje yra labai neigiamas personažas. Kai kuri šį chrakterį, tu vis tiek prisimeni piktą žmogų, juo pasinaudoji. Šiuo atveju galima pasakyti, kad remiamasi patirtimi.
Galbūt nauja mada rašyti "purvinai", neigiamai apie paauglių gyvenimą? Ar ne per daug tokių knygų?
Gal ir mada, nors aš asmeniškai nesidairau, kas madinga, o kas ne. Rašau ne tam, kad žmonės kūriniu susidomėtų, kad paliesčiau purviną temą. Taip, jas liečiu, bet ne dėl jų pačių, o jos ten tiesiog yra. Melvinas Burgessas rašo jautriomis temomis, jis tikrai yra kontroversiškas. Kontroversiškumas ateina iš laikraščių, televizijos ir skaitydamas knygą to, kas visiškai negirdėta, nematai.

# data[].attributes.attachment_link.title
K.Brooksas: kontroversija kyla iš laikraščių (interviu)

# data[].attributes.attachment_link.description
Jis - vienas žymiausių Didžiosios Britanijos rašytojų paaugliams. Vienas kūrinys, romanas "Martynas Pigas", virto filmu, kitas, "Lukas", buvo nominuotas "Guardian" vaikų knygos apdovanojimui. Kevinas Brooksas neslepia, kad būdamas jaunuolis svajojo tapti rokenrolo žvaigžde, tačiau muzika nenuvedė ten, kur svajojo. Gimęs Eksteryje, Didžiojoje Britanijoje, rašytojas studijavo filosofiją bei psichologiją Birmingame, vėliau buvo kultūros studijos Londone.

# data[].attributes.body
1. Kevinas Brooksas nuo pat vaikystės svajojo tapti rašytoju, veterinaru arba roko žvaigžde.
2.  Kevinas Brooksas visą laiką šį bei tą rašė – eilėraščius, trumpus pasakojimus, dainų žodžius.
3.  Rašytojas bandė kurti ir romanus suaugusiems, tačiau pastebėjo, kad jam geriau sekasi rašyti jaunesniems skaitytojams.

# data[].attributes.attachment_link.description
Apie: Kevinas Brooksas (Kevin Brooks) gimė 1959 m. kovo 30 d. Pinhoe prie Egzeterio (Devonas, Didžioji Britanija). Nuo pat vaikystės svajojo tapti rašytoju, veterinaru arba roko žvaigžde. Baigęs vidurinę mokyklą studijavo Birmingeme ir Londone. 1983 m. Astono universitete baigė kultūros...

# data[].attributes.body
1. Anot rašytojo  „Dažniausiai knygos pabaigoje aš visko nepaaiškinu. Kai kam tai nepatinka, bet man taip įdomiau. Knygos, kurias paskaičius viskas aišku, užmirštamos, vos jas užvertus.“
2. K. Brooksas sako, jog jam patinka rašyti apie labai stiprius jausmus. O šie, jo nuomone, kyla iš tamsios pusės. Laimė – puikus dalykas, bet neturi tokios galios.
3. Jeigu rašytojas rašo apie smurtą, jis jį aprašo tikroviškai – neslėpdamas, kad tai bjauru, siaubinga, šlykštu. Ir tame nėra nė kruopelytės kažko gražaus.
4. Kevinas Brooksas negali suprasti, kaip šiuolaikinis jaunimas negali atsiplėšti nuo tų meilės istorijų, kuriuose yra įpinta vampyrų ar kitokių mistinių būtybių.
5. Anot rašytojo, knygos suaugusiems ir paaugliams skiriasi tuo, jog  knygose jaunimui pasakotojas yra jų amžiaus, o knygose suaugusiesiems pasakotojas gali būti 40-metis.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
K.Brooksas yra parašęs 10 knygų, tarp jų tokias kaip „Martynas Pigas", „Būtybė", „Kendė", „Lukas" ir kitas. Naujausias jo suaugusiesiems skirtas detektyvas dienos šviesą turėtų išvysti po mėnesio. Autorius gali pasigirti išties spalvingu gyvenimu - prieš tapdamas rašytoju ne vienus metus muzikavo, piešė. Kaip pats sako, yra ir tokių darbų, kurių mielai neprisimintų. Jam teko prekiauti dešrainiais Londono zoologijos sode, darbuotis pašte, traukinių stotyje ir net krematoriume. Dabar rašydamas K.Brooksas mėgaujasi kaimo ramybe Šiaurės Jorkšyre, kur gyvena su žmona Susan, keturiais šunimis, šešiomis avimis, vištomis ir triušiais.
- Atvykote čia skaitytojų supažindinti su šiemet Lietuvoje išleistu romanu „Mirusiųjų kelias", kurį parašėte dar 2006-aisiais. Kaip gimė jo idėja?
- Jo idėja gimė maždaug treji metai iki rašymo pradžios. Norėjau parašyti istoriją apie du brolius. Pradėjau rašyti, bet nepatiko, negalėjau tęsti. Tačiau vis galvojau apie tą knygą. Ilgainiui broliai liko tie patys, tik istorija pakito. Man labai patinka vesternai, tad pasirinkau idėją apie nepažįstamąjį mažame miestelyje, kuris įsikūręs laukinėje, atšiaurioje vietoje.
- Esate minėjęs, kad nemėgstate laimingos pabaigos. Ar todėl tyčia jos vengiate savo kūryboje?
- Visai ne! Man patinka laimingai pasibaigiantys filmai, bet viskas priklauso nuo istorijos. Dažniausiai knygos pabaigoje aš visko nepaaiškinu. Kai kam tai nepatinka, bet man taip įdomiau. Knygos, kurias paskaičius viskas aišku, užmirštamos, vos jas užvertus. Turiu pripažinti, kad dauguma mano knygų nėra laimingos, sakyčiau, net tamsios. Laiminga pabaiga joms tiesiog netiktų.
- Kodėl nuolat renkatės sudėtingus pasakojimus, problemines istorijas, tamsius personažus?
- Manau, tai įvyksta savaime (juokiasi). Man patinka rašyti apie labai stiprius jausmus. O šie, mano nuomone, kyla iš tamsios pusės. Laimė - puikus dalykas, bet neturi tokios galios.
Aš nesu užkodavęs kokios nors žinios skaitytojui, nesiekiu jam duoti patarimų. Jei jis pasiima ką nors gero, knyga jam padeda - puiku. Tačiau nesu nei mokytojas, nei kunigas, tik rašytojas. - Rašote apie jaunus žmones, manote, kad jų gyvenime daug problemų, tamsos?
- Jos yra, bet nemanau, kad tai blogai. Daugumoje mano knygų herojai patiria blogų dalykų. Bet tai irgi patirtis. Aš pats gyvenime esu patyręs nemažai blogų dalykų, tačiau ilgainiui iš viso to pasimokiau ir tapau toks žmogus, koks esu.
- Nesijaučiate, tarsi vaikščiotumėte peilio ašmenimis - juk šiais laikais jaunimas ir taip gauna didelę dozę prievartos, purvo, juolab kad kai kurios istorijos pastūmėja juos kopijuoti veikėjų elgesį...
- Kad ir ką skaitytum, mokaisi. Tačiau aš nesu užkodavęs kokios nors žinios skaitytojui, nesiekiu jam duoti patarimų. Jei jis pasiima ką nors gero, knyga jam padeda - puiku. Tačiau nesu nei mokytojas, nei kunigas, tik rašytojas. Kad ir apie ką rašyčiau, stengiuosi, kad viskas atrodytų taip tikra, kaip tik įmanoma.

Nesakau, kas gera, kas ne. Žinoma, suprantu, kad romanas gali turėti tam tikrą poveikį. Negalima nueiti per toli. Nerašau apie nieką, ko negalėtum pamatyti per televiziją ar perskaityti laikraštyje. Šiaip ar taip, vaikai vis tiek sužinos apie egzistuojantį smurtą. Manau, geriau tegul jaunuolis apie priklausomybę nuo narkotikų paskaito kruopščiai apsvarstytame ir atsargiai parašytame romane nei bulvariniame laikraštyje ar išgirsta per prastą televizijos laidą.
- Tvirtinate, kad rašote apie tikrą gyvenimą, tikrus dalykus. Ar sukurti herojus irgi įkvepia tikri žmonės?
- Na, mano knygos yra tikros ta prasme, kad rašau apie gyvenimą, koks mus visus supa. Būna, kad įpinu nerealistiškų detalių, tačiau negalima persistengti. Išgalvotoje kūryboje aprašant realybę visada šiek tiek sutirštinamos spalvos. Jei rašyčiau apie paprastą 16-metę merginą ar vaikiną, veikiausiai būtų nuobodu. Svarbiausia, kad būtų atskleisti tikri jausmai, veikėjų bendravimas. Tarkime, jei rašau apie smurtą, aprašysiu jį tikroviškai - neslėpdamas, kad tai bjauru, siaubinga, šlykštu. Ir tame nėra nė kruopelytės kažko gražaus.
- Mėgstate mistiką?
- Ne visai, jos įdedu tik į kai kuriuos kūrinius, tarkime, „Mirusiųjų kelias" ar „Būtybė". Beveik visi kiti apsiėjo be to. Skaitau daug ir įvairios literatūros. Kai buvau jaunesnis, mėgau mokslinę fantastiką, bet manęs niekada nežavėjo fantasy stiliaus knygos. Niekada nesvarsčiau ir pats tokios rašyti, apie tai galvojant užsiblokuoja smegenys. Tad viską darau savaip. Nežinau, kodėl pastaruoju metu jauniems žmonėms taip patinka nerealūs pasauliai, vampyrai. Turiu dukterėčių, mačiau, kaip jos skaito ir negali atsiplėšti nuo tų meilės istorijų. Negaliu to suprasti.
- Kuo iš esmės skiriasi suaugusiųjų ir vadinamosios jaunų suaugusiųjų knygos?
- Mano kriminalinė naujoji knyga „Vaiduoklių šokis" (angl. „A Dance of Ghosts") bus išleista kitą mėnesį, ji skirta suaugusiesiems. Vos tapęs rašytoju nemaniau, kad rašau jauniems žmonėms, kūriau apie tai, kas man įdomu. Tiesiog kūrinių herojai buvo jauni žmonės. Mano stilius išliko toks pat ir rašant naujausią knygą. Manau, esminis skirtumas tas, kad knygose jaunimui pasakotojas yra jų amžiaus, o knygose suaugusiesiems pasakotojas gali būti 40-metis.
- Kadangi jums tekę pabuvoti 16-mečio pasakotojo kailyje, veikiausiai galėtumėte pasakyti, kas paauglių pasaulyje svarbiausia?
- Didžiausia klaida, kokią gali padaryti kūrėjas, rašydamas romaną jaunimui, - atlikti tyrimą ir mėginti pamėgdžioti. Jei senas žmogus bando būti vaiku, tai atrodo juokingai ir kvailai. Autorius turi pasitikėti jaunu žmogumi savo viduje. Maniškis ten yra ir jam vis dar 15-a. Nemanau, kad pasaulis smarkiai pasikeitė nuo tada, kai man buvo 15-a. Visi pokyčiai - paviršutiniai. Kaip ir tuomet, šiandien jaunuoliai mėgina suvokti save, patirti meilę. Kai esi jaunas, tiesiog daugiau apie viską mąstai, klausi savęs apie pasaulį, ar jam tinki, apie kitus žmones. Daugelis šių klausimų atsakymų neturi, tad suaugę nustojame jų klausti. Kai esi jaunas, viskas kur kas intensyviau - stipresni jausmai, audringesnė reakcija. Jaunimas geriau mato, kas dedasi pasaulyje.
- Nežinau, ar praėjusiais metais Didžiojoje Britanijoje išleista jūsų knyga „iBoy" bus publikuojama Lietuvoje, tačiau sudomino jos pavadinimas. Tai išties susiję su „Apple" produkcija?
- Taip. Ši knyga yra tikras fantastikos ir tikrovės mišinys. Tai kūrinys apie superherojų. Nors nesu komiksų gerbėjas, kilo mintis parašyti apie ypatingų galių turintį vaikiną. Juk britai nė neturi savo superherojų. Vaikinas gyvena prastame rajone, jis eina namo ir kažkas iš viršaus jam ant galvos numeta „iPhone" telefoną. Šis sulaužo jam kaukolę ir herojus atsibunda ligoninėje. Paaiškėja, kad telefono dalelyčių pateko jam į smegenis ir jis įgavo „iPhone" galių. Jis gali prisijungti prie bet kokio tinklo, elektroninio pašto, telefono... Jis kovoja su piktadariais ir nusikaltėliais. Tačiau yra ir blogoji pusė - kai gauni ypatingų galių, gali išsivystyti vadinamasis Dievo kompleksas, manai galįs viską. Taip galima išeiti iš proto. Jis kovoja ir su savimi, tad tai nėra tradicinis superherojus.
- Matyt, už knygą gavote „iPhone"?
- Tiesą sakant, kai pradėjau rašyti, buvo pasirodęs antrasis šio telefono modelis. Iki tol nebuvau juo naudojęsis. Parašiau laišką į „Apple", kad man paskolintų telefoną, ir jie pasakė „ne". Vėliau, beje, mano agentams teko su kompanijos atstovais suderinti kai kuriuos dalykus, pavyzdžiui, knygoje turėjo būti aiškiai pabrėžta, kad su tikru „iPhone" negalima įsilaužti į bet kokį kompiuterį ir negalima jo naudoti kaip ginklo. Iki šiol neturiu „iPhone". Beje, „iBoy" - pirmoji mano knyga, kuri galbūt turės tęsinį.
- Kas yra pirmasis jūsų kūrybos vertintojas?
- Kai rašau knygą, niekam jos nerodau, kol nesu visiškai patenkintas. Tuomet parodau žmonai, ji - pirmoji mano redaktorė. Jei reikia išsiaiškinti ką nors apie paauglių gyvenimą, klausiu dukterėčių ar sūnėnų. Pavyzdžiui, man reikėjo sužinoti, ką geria jaunos merginos norėdamos apsvaigti, tad teko kreiptis pagalbos į jaunuosius giminaičius. Iš esmės negali patekti į jaunimo pasaulį. Todėl ir nerašau žargonu. Juk jis kinta, kol knyga bus išpublikuota, tokie žodžiai jau gali atrodyti kvaili. Daugiausia turi pasitikėti savimi.
- Ką veikiate, be knygų rašymo?
- Gyvenu kaime, mūsų namuose daug gyvūnų, tad mėgstu tiesiog vaikštinėti su šunimis, eiti pasivaikščioti. Mėgstu rašyti, groti gitara, žiūrėti filmus... Mėgstu nieko neveikti (juokiasi).

# data[].attributes.attachment_link.title
Rašytojas Kevinas Brooksas: „Aš nei mokytojas, nei kunigas"

# data[].attributes.attachment_link.description
K.Brooksas yra parašęs 10 knygų, tarp jų tokias kaip „Martynas Pigas", „Būtybė", „Kendė", „Lukas" ir kitas. Naujausias jo suaugusiesiems skirtas detektyvas dienos šviesą turėtų išvysti po mėnesio. Autorius gali pasigirti išties spalvingu gyvenimu - prieš tapdamas rašytoju ne vienus metus muzikavo, piešė. Kaip pats sako, yra ir tokių darbų, kurių mielai neprisimintų.

# data[].attributes.body
1. Tai sukrečiantis, šokiruojantis, bei tikroviškas pasakojimas šešiolikmečio akimis.
2.   Anot Cora Linn „Neįtikėtina, kaip Kevinas Brooksas sugeba knygoje sudraskyti tavo mintis, o pabaigoje sudrasko tau ir sielą.”
3. Tai knyga, apie šešiolikmetį Lainą, kuris buvo įkalintas bunkeryje.
4. Ši kūrinį nėra lengva skaityti – čia nėra nei romantikos, nei nuotykių. Tai aštrus kūrinys, kurį gali skaityti tie, kurie turi drąsos.
5. Knyga moko to, jog net "nuskriaustieji" gali tave apgauti.

# data[].attributes.body
1. Anot rašytojo „kiekviena gera knyga ko nors moko, atskleidžia tam tikras tiesas, formuoja požiūrį į tam tikrus dalykus.
2. Melvinas Burgessas sako, jog  rašymas jaunimui nesiskiria nuo rašymo suaugusiesiems. Domiesi kultūra ir viskuo, kas sukasi apie ją - žmonėmis, vietomis, muzika, kurios paaugliai klausosi.
3. Anot M. Burgesso „vaikams reikia bandyti skiepyti gerumą. Gerumu, o ne griežtu auklėjimu ar ko nors kalimu bandyti palenkti vaikus. Tada ir jie paskui tau atsakys tuo pačiu“.

# data[].attributes.attachment_link.title
Melvin Burgess: "Tėvu būti sunkiau, nei rašyti apie paauglius"

# data[].attributes.attachment_link.description
Išgarsėjęs šokiruojamai atviromis knygomis apie tamsiąją paauglių gyvenimo pusę, Vilniaus knygų mugėje viešėjęs britų rašytojas Melvinas Bardžesas

# data[].attributes.body
1.  M. Burgessas nevengia uždraustų temų, dažnai tokie nusikaltimai kaip  prievartos mokykloje yra slepiami ugdymo institucijų dėl gėdos prieš visuomenę ir reputacijos susigadinimo.
Būtent dėl nuolatinio dangstymo M. Burgessas ryžosi atskleisti visą tiesą per literatūrą.
2. Rašytojo knygos traukia jaunuosius skaitytojus, tačiau dažnai yra prastai vertinamos pedagogų bei literatūros kritikų.
3.  M. Burgessas dažnai keitė darbus, kol pagaliau atrado save rašydamas knygas. Kai pradėjo rašyti, jo kūriniai buvo skirti paaugliams, ir jis pamanė, kad šiai amžiaus grupei nedaug kas rašo, todėl tęsė savo darbus.
4 . Anot rašytojo „paaugliai yra pančiojami visuomenės normų, dažnai nesuprasti, ieškantys savęs ir dažnai suklumpantys.“
5. Jo  knyga „Heroinas“ rašytojui priminė ir jo romantiškąją pusę.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Knygų mugės šurmulyje šiemet galima buvo išvysti du žymius jaunųjų (ir ne tik) skaitytojų numylėtinius norvegą Josteiną Gaarderį bei britą Melviną Burgesą. Šeštadienį juos teskyrė dvi valandos konferencijų salėje 5.1. Josteinas Gaarderis turbūt jau daugiau nei penkiasdešimt penktą kartą kalbėjo apie nenuilstantį filosofinį romaną „Sofijos pasaulis", o „Heroino" autorius Melvinas Burgessas pristatė naujas knygas. J. Gaarderis šnekėjo apie savęs suvokimą ir gyvenimą nuolat lyg vaikui stebintis pasauliu, tuo tarpu M. Burgessas diskutavo apie negailestingas paauglių pasaulio realijas. Kas juodu jungė? Meilės ir tiesos paieškos.
Josteinas Gaarderis - vaikas, atsibudęs sapne

Jau būdamas vienuolikmetis berniukas, J. Gaarderis suprato, kad nenori suaugti. Vieną kartą jis pajuto, lyg būtų atsibudęs sapne, ir jį užplūdo pasaulio nuostaba, ir nuo to laiko jis troško pasidalyti ja su kitais. 57 metų norvegas, ilgą laiką dėstęs filosofiją studentams, prieš 19 metų parašė 500 puslapių filosofijos romaną paaugliams. Prieš tai dar nusiskundęs žmonai, neva iš šio romano daug neuždirbsiąs. Tuomet jo sutuoktinė patarė jį parašyti greitai. Jau po metų knyga tapo geriausia metų knyga ir buvo perleista aštuonis kartus, vėliau išversta į daugiau nei penkiasdešimt kalbų.

Pats rašytojas sakėsi, jog kiekvieną rytą atsikelia su ateiviu, kuris žiūri į jį veidrodyje ir kelia klausimą, kas esąs. Nuolatinis klausinėjimas ir stebėjimasis padeda neapsiprasti su šiuo pasauliu, būti nuolat klausiančiam ir ieškančiam vaikui. Pagrindinė romano veikėja mergaitė Sofija gauna paslaptingus laiškus, kuriuose atsakoma į esminius būties klausimus per filosofiją. Jos mama, anot rašytojo, suaugusio žmogaus parodija, to, kuris jau apsiprato ir niekuo nesistebi. O vaikams juk viskas įdomu, jie nuolatos klausinėja, kodėl dramblio ilga nosis arba kodėl G. Bushas sakė „God bless America (Dieve, laimink Ameriką)", o ne „God bless the world („Dieve, laimink pasaulį)", o tėvai tuo tarpu varo juos miegoti. Vaikams dar neužgožtos natūralios, įgimtos savybės. Knygos autorius davė pavyzdį apie naujagimio sugebėjimą plaukti, kuris su laiku dingsta, ir tuomet reikia lankyti baseiną, užsitempus maudymosi kepuraitę, mokytis taisyklingai pliuškenti galūnėmis.

Galima daryti išvadą, kad tėvai turėtų daug ko mokytis iš vaikų, o mokykloje mokytojai neturėtų tramdyti natūralaus smalsumo. Juk klausinėjantis vaikas visuomet supras, kad karalius nuogas, kai visi suaugėliai jau bus senai įtikinti naujų valdovo drabužių spindesiu.
Meilė su apelsinais ir žiupsnis pavydo
Remdamasis Aristoteliu, Josteinas Gaarderis sako, kad filosofija atsirado dėl žmogaus stebėjimosi aplinka ir šią savybę reikia išlaikyti, o paklaustas apie mėgstamiausią filosofą, atsako, jog tai Spinoza. Spinoza visur matęs dieviškumą, taip pat ir gamtoje. Pats norvegas save vadina trilypiu romantiku - gamtos, tautos ir erotikos. Kai kalba pakrypsta apie kitą jo knygą „Mergaitė su apelsinais" rašytojas pripažįsta, kad tai trečioji jo romantinė puselė, kurioje aprašoma devyniolikmečių meilė - tai jo ir jo žmonos įsimylėjimo istorija. Tai galbūt vienintelė rašytojo knyga, kurioje nemažai autobiografinių elementų. Ši knyga visų kada nors įsimylėjusių ir mylėjusių žmonių pašlovinimas su žiupsneliu pipirų - pavydu. „Juk pavydas padaro mus tokiais išradingais. Kas niekuomet nepavydėjo, meluoja arba nebuvo įsimylėjęs", - šmaikštauja rašytojas.
Melvinas Burgesso žiauri tiesa apie grožį

To paties amžiaus britų rašytojas Melvinas Burgessas meilę vadina „Darant tai". Jo knygos traukia jaunuosius skaitytojus, tačiau dažnai yra kontraversiškai vertinamos pedagogų bei literatūros kritikų. Mokykloje buvęs svajoklis, prastai mokęsis M. Burgessas, dažnai keitė darbus, kol pagaliau atrado savo gyslelę rašydamas. Kai pradėjo rašyti, jo kūriniai buvo vadinami paaugliškais, tuomet jis pamanė, kad šiai amžiaus grupei nelabai daug kas rašo ir tęsė savo darbą. Jo manymu, paaugliai yra pančiojami visuomenės normų, dažnai nesuprasti, ieškantys savęs ir dažnai suklumpantys. Labiausiai išgarsėjusiam knyga „Heroinas" rašytojui skaitytojai priminė ir jo romantiškąją pusę, aštrios socialinės tematikos nevengiantis britas yra parašęs poetišką pasakojimą „Eiprilės meilė".

Jo naujai pristatomoje knygoje „Saros veidas" kalbama apie norą išgarsėti ir grožio siekimą. Rašytojas sakė, kad prieš rašydamas knygą galvojo apie žmones, su kuriais bendrauja, kurie yra gražūs, bet tokie nesijaučia. Juk dauguma gerai maitinasi, gyvena puikiomis sąlygomis ir turi nuostabią išvaizdą, tačiau vis tiek nesijaučia patrauklūs, nemėgsta savojo kūno. Dėl to jaunos merginos, dažnai grožį prilyginančios lieknumui, pakeisdamos savo maitinimosi įpročius, patenka į anoreksijos ar bulimijos spąstus.
Prievartos mechanizmas
M. Burgessas nevengia uždraustų temų, kurios, deja, šiuo metu jau tampa dominuojančios. Rašytojas yra ne kartą susidūręs su prievartos mokykloje istorijomis ir kalbėjęsis su ją patyrusiais žmonėmis. Dažnai šie nusikaltimai yra slepiami ugdymo institucijų dėl gėdos prieš visuomenę, skandalų ir reputacijos susigadinimo baimės. Anot brito, šie nusikaltimai Jungtinėje Karalystėje dažnai vykdomi vaikų namuose, asmenys išsisuka nuo atsakomybės pakeitę darbą. Būtent dėl nuolatinio dangstymo M. Burgessas ryžosi atskleisti tiesą per literatūrą.

# data[].attributes.attachment_link.title
Rūta Suchodolskytė. Knygų mugės akimirkos - apie žymų britą ir dar žymesnį norvegą

# data[].attributes.attachment_link.description
Knygų mugės šurmulyje šiemet galima buvo išvysti du žymius jaunųjų (ir ne tik) skaitytojų numylėtinius norvegą Josteiną Gaarderį bei britą Melviną Burgesą. Šeštadienį juos teskyrė dvi valandos konferencijų salėje 5.1. Josteinas Gaarderis turbūt jau daugiau nei penkiasdešimt penktą kartą kalbėjo apie nenuilstantį filosofinį romaną „Sofijos pasaulis", o „Heroino" autorius Melvinas Burgessas pristatė naujas knygas.

# data[].attributes.headline
Straipsnis apie Melvin Burgess knygą „Heroinas“.

# data[].attributes.subject
Straipsnis apie Melvin Burgess knygą „Heroinas“.

# data[].attributes.body
1.  „Heroinas“ jaunimui tapo kultine knyga kaip ankstesnėms kartoms – J. Salingerio „Rugiuose prie bedugnės“.
2. Knyga yra tiek apie gyvenimo tamsiąsias puses, tiek apie viltį.
3.  Ši knyga tiek tėvams, nesuprantantiems savo vaikų, ir tiek vaikams, nesuprantantiems tėvų.

# data[].attributes.attachment_link.title
Atvira dviejų paauglių draugystės ir meilės istorija

# data[].attributes.attachment_link.description
Melvinas Burgesas - britų rašytojas, dvidešimt trijų knygų autorius.

# data[].attributes.body
1.  Nuo pat vaikystės rašytojas buvo drovus ir mėgstantis svajoti vaikas. Dažnai kalbėdavosi su savimi ir žaisdavo su įsivaizduojamais draugais.
2. Anot Melvino Burgesso - jo gyvenimas žymiai pagerėjo, kai jis baigė mokyklą.
3. Rašytojo knygos skirtos paaugliams. Knygose pasakojama apie paauglius ir jų gyvenimus.
4. Visos rašytojo knygos atviros ir šokiruojančios, tačiau jų esmė ne frazėse ar žodžiuose. Tai realistiški kūriniai, kurie atspindi šių dienų paauglių gyvenimą.
5. M. Burglessas yra įgijęs žurnalisto išsilavinimą, tačiau pagal savo profesiją niekada nedirbo. Tik dažnai keitė laikinus darbus.

# data[].attributes.attachment_link.description
Apie: Melvinas Burgesas (Melvin Burgess) gimė 1954 m. balandžio 25 d., Tvikenhame, Midlesekse. Nuo pat vaikystės buvo itin drovus svajoklis. Dažnai kalbėdavosi su savim ir žaisdavo su įsivaizduojamais draugais. Mokytis jam nesisekė - jis buvo taip pasinėręs į savo svajones, kad negalėdavo...

# data[].attributes.body
1. Knygoje sprendžiama problema ta, kodėl vaikai nesupranta tėvų, o tėvai nesupranta vaikų.
2. Ši knyga apie maištą prieš tėvus ir jų taisykles.
3. Knygoje pasakojama  Džemos ir Taro meilės istorija, jie abu nekęsdami tėvų griežtumo ir smurto pabėga iš namų, ir pradeda svaigintis.
4.  Knyga mokina to, kad reikia atvirai kalbėti su savo tėvais, jiems atskleisti smulkiausius dalykus, nes ir jie buvo paaugliais.
5. Knygoje rašoma apie žalingų įpročių poveikį: rūkymą, narkotikus.