# data[].attributes.headline
Pirkko Soininen: Valosta rakentuvat huoneet (2021)

# data[].attributes.subject
Pirkko Soininen: Valosta rakentuvat huoneet (2021)

# data[].attributes.body
Wivi Lönn on jäänyt minulle tuntemattomaksi arkkitehdiksi: häntä ei esitelty arkkitehtuuriopintojeni aikana, eikä hänen nimensä ole noussut esiin kuin satunnaisesti Tampereen rakennushistorian tai arkkitehti Armas Lindgrenin teosten yhteydessä. Käsittämätöntä! Vaikka Valosta rakentuvat huoneet on romaani eikä elämänkerta, eläydyin suuresti Lönnin elämänpolkuun ja arkkitehtipersoonaan. Eloisat ja herkästi kuvatut tilanteet ja tuokiot tekivät Lönnistä oikean, historiallisen ihmisen ja entistä kiehtovamman arkkitehtihahmon.
Anni Vartola

# data[].attributes.body
”Helsingin keskustan rakennuskannasta lähes neljännes on vuosina 1945–1990 rakennettuja liikerakennuksia. Kun Helsinkiin rakennettiin city -kirja tarjoaa välineitä usein tylyiksi ja rumiksi ”ympäristörikoksiksi” miellettyjen rakennusten ymmärtämiseen avaamalla niiden syntykontekstia ja ajan historiallisia ja arkkitehtonisia ilmiöitä. Tämän aikakauden arkkitehtuuria moititaan yleisessä keskustelussa ja julkisuudessakin usein rumaksi ja tuntuu siltä, että peruskorjausikään tulevia rakennuksia vaaditaan purettavaksi toisinaan hyvin heppoisinkin perustein. Suosittelemani kirjan kaltaiset teokset tuovat esiin kestävämpiä argumentteja sodanjälkeisen modernismin arvoista sekä korjaus- ja suojelutarpeista. Teos kiinnittää huomion anonyymien liikerakennusten hienovaraisiin ja toisinaan myös elegantteihin ratkaisuihin, materiaaleihin ja yksityiskohtiin, jotka kadulla kävellessä jäävät helposti huomaamatta.” –Anna Autio, amanuenssi, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
”Arkkitehti Juhani Pallasmaan biologian tutkijoiden kanssa yhteistyössä kirjoittama rakastettu kirja, Eläinten arkkitehtuuri – Animal Architecture, on ollut jo usean vuoden ajan harvinainen keräilyesine. Arkkitehtuurimuseo julkaisi teoksen alunperin vuonna 1995 samannimisen näyttelyn katalogina. Eläimet tuottavat kestävää, ympäristöystävällistä ja funktionaalista arkkitehtuuria. Eläimille arkkitehtuuri on työkalu, jonka avulla he suojautuvat, keräävät ravintoa ja kommunikoivat. Kirja esittelee eläinkunnan luomia monimutkaisia järjestelmiä lämmön-, ilmanvaihdon- ja kosteudensäätelystä jätehuoltoon. Eläinkunnan hämmästyttäviin keksintöihin lukeutuvat myös saranoilla ja kahvoilla varustetut ovet, vihollisen harhauttamiseen tarkoitetut salaovet ja läpikuultavat ikkunat. Kirjan lukuisat kuvat ja rakennekaaviot havainnollistavat kiehtovalla tavalla eläinten rakentamisen periaatteita. Nykytiedon valossa kirja on ajankohtaisempi kuin koskaan. Eri tutkimukset kertovat, että hyönteisten määrä maapallolla on puolittunut ihmisten määrän kaksinkertaistuessa. Tällä hetkellä joka neljäs hyönteislaji on vaarassa kuolla sukupuuttoon. Kirja saakin miettimään millä periaatteilla me ihmiset tänä päivänä rakennamme.” –Salla Bedard, viestinnän suunnittelija, AD, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
”Meillä on Helsingissä ainutlaatuinen aarre, kokonaisia jugend-arkkitehtuurin täyttämiä kaupunginosia, ja vieläpä useita! Helsingin kaupunginmuseon viime vuonna julkaisema kirja, Arkkitehtuuriopas: Helsingin Jugend, esittelee alue kerrallaan tätä monipuolista aikakautta. Helsinkiä rakennettiin 1800–1900-lukujen vaihteessa kiivaasti, ja silloin Euroopasta tuli Suomeenkin tuo uusi ja raikas Art Nouveau-tyyli, kotoisammin jugend. Suomessa jugendin kasvi- ja eläinaiheiden koristeelliseen joukkoon lisättiin vielä Kalevalaiset ja kansallisromanttiset aiheet, ja rakennusten julkisivuista, porraskäytävistä, ovista ja porteista löytääkin usein ilahduttavan ja kirjavan joukon erilaisia hahmoja ja teemoja. Jugendtyylin rakennuksissa tyypillistä on epäsäännöllisyys ja -symmetrisyys. Tämä näkyy julkisivuissa hauskasti erilaisina torneina, erkkereinä ja syvennyksinä. Tämän kirjan avulla pääsee tutustumaan myös tarinoihin rakennusten taustoista. Opas on tarkoitettu kävelykierrosten tai -retkien tueksi ja iloksi, sen avulla vasta-alkajakin pääsee etenemään jugend-tietäjäksi. Kevät on parhaimmillaan, joten nyt on mainio aika ottaa kirja käteen ja suunnitella vaikka joka viikonlopuksi eri kaupunginosa kävelyretkikohteeksi. Kirjassa esitellään yhteensä kahdeksan eri Helsingin kaupunginosaa, joten ohjelmaa riittää pitkälle kesään!” – Arja-Liisa Kaasinen, yhteistyöpäällikkö, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
”Alvar Aallosta jos kenestä suomalaisesta arkkitehdista on kirjoitettu monta kirjaa. Sitä todistaa sekin, että Arkkitehtuurimuseon kirjastosta löytyy hänestä luettavaa useampi hyllymetri. Kun muutama vuosi sitten kirjoitin Aallon humanismin käsitteestä taidehistorian kandidaatin työtäni, en ehtinyt kahlata niistä läpi kuin murto-osan. Eräs asia, joka minua Aallossa kiehtoo, on hänen tapansa käyttää rakennustensa sisätiloissa värejä ja materiaaleja, ja luoda niillä erilaisia tunnelmia. Meripihkan tavoin hohtavaa petsattua puuta, lämmintä rottinkia ja punaista tiiltä valkeita pintoja vasten löytyy erityisesti Aallon yksityistaloista. Jari ja Sirkkaliisa Jetsosen "Alvar Aalto Homes" (2018) vie lukijan kauniiden ja suurten valokuvien avulla intiimille läheisyydelle Aallon suunnittelemia koteja. Jos kirjoittaisin työtäni nyt, olisin mieluusti lainannut siihen tämän kirjasta löytyvän lausahduksen: ’For Aalto formalism meant inhumanity. There always had to be an opportunity for change and growth. Humanising the mechanical essence of building materials was the task of the architect.’” –Jutta Tynkkynen, näyttelyassistentti, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
”Valitsin Fiona MacCarthyn viime vuonna julkaistun biografian Walter Gropiuksesta kirjastomme uutuushyllystä. Kirja on kirjaston asiakkaan hankintatoive. Ajankohtaiseksi sen tekee tietenkin Bauhausin 100-vuotisjuhlavuosi viime vuonna ja, surullista kyllä, kirjan tekijän kuolema helmikuun lopulla. Teos on katsaus Walter Gropiuksen työhön, henkilökohtaiseen elämään ja Bauhausiin. Teosta voisi pitää taas yhtenä kuvauksena tähtiarkkitehdistä, joka ei itse asiassa suunnitellut kovin monia rakennuksia. Mutta Gropiuksen nerous ei olekaan hänen suunnittelemissaan töissä vaan ideointikyvyssä, luovassa ajattelussa ja taiteen kukoistuksen mahdollistavassa olosuhteiden luomisessa. Pedagogia oli lähellä Gropiuksen sydäntä ja Bauhausin peruskurssi on vieläkin mallina monelle koululle. Erityisen vaikuttunut olen Ise Gropiuksen roolista Bauhausissa ja Gropiuksen työn mahdollistajana. Ise toimitti julkaisuja, teki mainontaa ja toimi miehensä tulkkina heidän muuttaessaan Englantiin töiden muuttuessa mahdottomiksi natsihallinnon alla. Kirjassa esiintyi lukuisia arkkitehtejä ja muotoilijoita, jotka kuuluivat Gropiuksen verkostoihin. Nimet ovat tuttuja myös kirjaston kokoelmista, joka on pääosin muodostunut arkkitehtien lahjoituksista. Työpisteeni vieressä on P. E. ja Märta Blomstedtin kokoelma, josta löytyy useita kirjassa viitattuja teoksia.” – Suvi Juvonen, kirjastonhoitaja, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
"Elina Standertskjöldin kolmiosainen kirjasarja seuraa yhteiskunnallisten tapahtumien ja rakennusteknisten keksintöjen vaikutusta arkkitehtuuriin vuosikymmen kerrallaan. Sarjan toisessa osassa käydään läpi kolme vuosikymmentä 1930-luvun alusta 1950-luvun sodan loppuun. Sodan ja jälleenrakentamisen vuosikymmeninä arkkitehtuurissa ehti tapahtua paljon. Vaikka arkkitehtuurista ei etukäteen paljon tietäisi, tarina tempaa mukaansa. Minua viehättää Standertskjöldin kirjoissa juuri tämä: teksti on elävää ja havainnollista. Tästä Standertskjöldia on toki kiitelty laajemminkin: hänen kirjansa sopivat monenlaisille lukijoille. Kuin huomaamatta tuttu kaupunki ympärillä alkaa kerrostua. Kirjasarja toimii hakuteoksena myös myöhemmin: sen kautta voi helposti muistuttaa itseään keksinnöistä, ilmiöistä ja ideoista, jotka ovat vaikuttaneet arkkitehtuuriin ja arkkitehtuurissa eri vuosikymmenillä." –Ilona Hildén, viestinnän suunnittelija, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
”Uno Ullberg oli hyvä arkkitehti. Hän oli itse asiassa aivan liian hyvä arkkitehti ollakseen niin tuntematon kuin hän on vuosikymmenet ollut. Merkittävä osa Ullbergin tuotannosta jäi sotien jälkeen rajantakaiseen Karjalaan, mistä johtuen julkisen tunnustuksen valokeila ei ole häneen kohdistunut. Ullberg-seura on tehnyt todellisen kulttuuriteon nostaessaan tämän poikkeuksellisen lahjakkuuden esiin ansaitsemassaan monipuolisuudessa ja laajuudessa. Ullbergin arkkitehdintyöstä tekee kiinnostavan poikkeuksellinen tasalaatuisuus. Viime vuosisadan vaihteesta 1940-luvun alkupuolelle kestäneen uransa aikana Ullberg pystyi jatkuvasti säilyttämään arkkitehtuurinsa ajankohtaisuuden ja omaksumaan uudet ilmaisumuodot kitkattoman suvereenisti. Vaikka arkkitehtuuri ja Ullbergin tuotanto ovat luonnollisesti kirjan punainen lanka, avaa se myös laveampia kulttuurihistoriallisia horisontteja. Siten voin suositella kirjaa lämpimästi kaikille, jotka ovat kiinnostuneita esimerkiksi Viipurin, Karjalan sekä sotia edeltävän Suomen rakentumisen kulttuurihistoriasta. Myös Ullbergin monipuolinen persoonallisuus piirtyy kirjan artikkelien kautta esiin aiempaa sävykkäämpänä. Kirja on varsinainen runsaudensarvi ja sellaisena se heijastelee erinomaisesti tämän poikkeuksellisen kyvykkään ja monipuolisen arkkitehdin uraa ja elämää.” –Petteri Kummala, arkistonhoitaja, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
"Kaija Ollilan ja Kirsti Topparin Puhvelista Punatulkkuun on klassikko, joka ei ole menettänyt merkitystään sitten ilmestymisensä vuonna 1976. Käytän työssäni teosta miltei joka päivä. Se tulee tuskin koskaan luettua kannesta kanteen, mutta ajan saatossa, eri otteina, miltei kokonaan. Nykyisinä hektisinä aikoina, jolloin Helsingin kaupunki mahtipontisesti pyrkii nopeaan ja korskeaan metropoli-mentaliteettiin, on hyvä rauhoittua teoksen ääressä, joka kertoo Helsingin historiallisesta kerroksellisuudesta." –Antti Aaltonen, amanuenssi, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
”Valitsin museon monografiasarjasta kirjan vuodelta 1999, jonka aiheena on akateemikko, arkkitehti Juha Leiviskä. Leiviskän arkkitehtuuria leimaa luonnonvalon ja keinovalon oivaltava käyttö sisätiloissa, josta syntyy nostattava eteerinen tunnelma. Myös vapaana soljuva tila ja levymäiset elementit ovat Leiviskälle ominaisia. Kirjan kuvituksesta varsinkin kirkkojen sisätiloista voi saada tuntumaa Juhan valoarkkitehtuuriin. Kirjan julkaisun aikoihin tehtiin silloisessa Rakennustaiteen museossa Juha Leiviskä -aiheinen näyttely, jota itsekin olin kierrättämässä pitkin Suomea ja Eurooppaa. Sain tutustua Juhaan ja näyttelyyn, varsinkin hienoihin pienoismalleihin, joiden valaisussa Juha oli tarkkana. Mallien ikkuna-aukkoja oli värjätty niin, että päivänvalo näytti siilautuvan sisälle. Leiviskä on ajankohtainen juuri nyt. Hän sai tänä vuonna kansainvälisen The Daylight Award -palkinnon päivänvalon käytöstä arkkitehtuurissaan. Perusteluissa kiitetään Leiviskän kyvykkyyttä tehdä päivänvalosta kiinteä osa rakennusta. Leiviskä kutsuukin rakennuksia valon instrumenteiksi. Soittajana minua myös koskettaa musiikin ja arkkitehtuurin voimakas kietoutuminen Juhan elämään ja tekemiseen. Juha Leiviskä lahjoitti kokoelmansa Arkkitehtuurimuseolle marraskuussa 2019.” – Timo Vikkula, vastaava näyttelymestari, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
”Olen kiinnostunut siitä, miten arkkitehtuurikeskustelu elää ja kehittyy suhteessa ympäröivään yhteiskuntaan ja ajanhetkeen. Miten arkkitehtuurista puhutaan, millaisista näkökulmista sitä tarkastellaan, millaisia teemoja nousee esiin ja millaisia ei, kenen äänillä keskustelua käydään? Ajankohtaisin ja päivänpolttavin ajatuksenvaihto käydään sosiaalisessa mediassa ja muutenkin sähköisissä kanavissa. Arkkitehtuurialan lehdistä voi lukea ajankohtaisia mutta jäsennellympiä ja huolellisemmin taustoitettuja pohdintoja, jotka heijastuvat arkkitehtuurin teorian ja historian pintaa vasten. Kirjastossamme on mukavia lukupaikkoja ja ennen kaikkea todella suuri valikoima kansainvälisiä arkkitehtuurilehtiä. Luen kuitenkin itse useimmiten kotimaisen Arkkitehti-lehden. Pidän lehden uudistumisesta ja siitä hienosta otteesta, jolla lehteä on viime vuosina tehty. Arkkitehti onnistuu sekä nostamaan esiin aiheita laajoista kansainvälisistä keskusteluista että välittämään tietoa ajankohtaisimmasta kotimaisesta arkkitehtuurista. Myös kriittisille näkökulmille ja historian tulkinnoille on hyvin tilaa, se on mielestäni aika olennaista koko arkkitehtuurin alan kehityksen kannalta. Tänä vuonna suosikkinumeroni on ollut 2/2020 Säännöt, jonka jutut käsittelivät arkkitehtuurin normeja ja säännösteltyjä käytäntöjä.” –Marja Rautaharju, näyttelypalveluiden päällikkö, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
”Sopivasti syyskuun alussa julkaistaan uusi katsaus suomalaisen nykyarkkitehtuurin parhaimmistoon. Kirja on merkityksellinen, koska suomalaisesta arkkitehtuurista edelleen puhutaan, kirjoitetaan ja julkaistaan verrattain vähän. Kirjaan on koottu kansainvälisen tuomariston arviot 15 uudesta suomalaisten arkkitehtien kohteesta, jotka ovat valmistuneet aikavälillä 31.7.2017-31.12.2019. Kirja edustaa arkkitehtuurikritiikkiä puhtaimmillaan, tuomaristo on arvioinut kohteita ensisijaisesti laadullisin kriteerein. Valintojen avulla muodostetaan parhaimmillaan huomisen klassikoita. Arkkitehtuurin elinkaari ulottuu aina tuleville sukupolville ja tällaisten julkaisujen avulla ajankohtainen kehitys saadaan hienosti taltioitua Arkkitehtuurimuseon kirjastoon ja tutkijoiden käyttöön.” – Reetta Heiskanen, entinen va. museonjohtaja, Arkkitehtuurimuseo

# data[].attributes.body
"Vanha kunnon klassikko yhdestä tunnetuimmista arkkitehdeistamme. Eliel Saarinen alkoi luoda kansainvälistä mainetta heti uransa alussa perustettuaan arkkitehtitoimiston opiskeluystäviensä Herman Geselliuksen ja Armas Lindgrenin kanssa. Monet heidän töistään on Suomen kansallisromantiikan mestariteoksia. 30 vuotta sitten ilmestyi laaja perusteos Saarisen elämäntyöstä Suomessa Rakennustaiteen museossa pitkän tutkimustyön tuloksena. Saarinen tuli tunnetuksi myös kaupunkisuunnittelijana ja sisustustaiteilijana, joten kirjassa tarkastellaan myös näitä puolia hänen elämänsä ja arkkitehtuurinsa lisäksi. Omia suosikkejani on, usein maailman kauneimpien joukkoon listattu, Helsingin päärautatieasema.
Siinä suunnitelma muuttui jo modernimpaan suuntaan. Saarisen piirustuskokoelma lahjoitettiin aikoinaan Arkkitehtiliitolle myöhemmin perustettavaa arkkitehtuurimuseota varten. Tutkimuksen myötä Saaris-aineisto karttui entisestään. Arkkitehtuurimuseon kirjasto on kuluvan vuoden aikana saanut lahjoituksena teoksen pääkirjoittajiin kuuluvan Marika Hausenin kirjoja." –Minna Pulkkinen, informaatikko, Arkkitehtuurimuseo