# data[].attributes.headline
Розкажу тобі думку т

# data[].attributes.body
Розкажу тобі думку таємну,
Дивний здогад мене обпік:
Я залишуся в серці твоєму
На сьогодні, на завтра, навік.
І минатиме час, нанизавши
Сотні вражень, імен і країн, -
На сьогодні, на завтра, назавжди! -Ти залишишся в серці моїм.
А чому? То чудна теорема,
на яку ти мене прирік.
То все разом, а ти - окремо.
І сьогодні, і завтра, й навік.
Ліна Костенко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Валентин Лукич Чемерис народився 8 липня 1936 року в с. Заїченці на Полтавщині.

Сорок років (з 1953 року) жив і працював у Дніпропетровську, де й розпочався його творчий шлях. 1971 року закінчив Вищі літературні курси при Літературному інституті ім. О. М. Горького. Працював у радгоспі, на ряді підприємств Придніпров'я, в редакціях обласних газет, видавництві "Промінь". У 1989 - 1993 роках був головою Дніпропетровської організації Спілки письменників України. Працював в адміністрації Президента України. Нині живе в Києві, працює в редакції газети "Літературна Україна".

Прозаїк. Видається з 1962 року, в тому числі й іноземними мовами. Автор 28 книг, серед яких історичні романи: з життя Давнього Риму "Скандал в імператорському сімействі" та Скіфії - "Ольвія" (видання 1983, 1985, 1990 та 1993 років), "Смерть Атея" (1990 рік, літературна премія імені Д. І. Яворницького); фантастичні - "Білий король детективу", "Приречені на щастя" та інші.

Валентин Чемерис також автор низки гумористичних творів (збірок "Хто на току, а хто на боку", "Урок виховання", "Коли спокушає диявол", "Сватання по телефону", "Гуморески", "Вуса №3", "Операція "Земфіра"; роману "Родина Гордія Залізняка"; лірико-гумористичної повісті "В понеділок після вибуху"). За збірку "Еліксир для чоловіків" у 1990 році йому присуджено республіканську премію в галузі сатири та гумору імені Остапа Вишні.

У 1993 році вийшов роман В. Чемериса "Фортеця на Борисфені", в якому розповідається про боротьбу за незалежність України. Цій же темі, тільки на іншому матеріалі, присвячено роман-есе "Президент".

У 1995 році вийшов історичний роман "Епірська відьма, або Олімпіада - цариця Македонська".

Повість "Я любила Шевченка" датується 1996 роком.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чемерис Валентин - Біографія | OnlyArt

# data[].attributes.attachment_link.description
Валентин Лукич Чемерис народився 8 липня 1936 року в с. Заїченці на Полтавщині. Сорок років (з 1953 року) жив і працював у Дніпропетровську, де й розпочався його творчий шлях. 1971 року закінчив Вищі літературні курси при Літературному інституті ім. О. М. Горького. Працював у радгоспі, на ряді підприємств Придніпров'я, в редакціях обласних газет, видавництві "Промінь".

# data[].attributes.attachment_link.title
Притча про Любовь

# data[].attributes.attachment_link.title
Буктрейлер твору "Вітька+Галя, або Повість про перше кохання"

# data[].attributes.attachment_link.title
Магія першого кохання полягає в тому, що ти не знаєш ще, що

# data[].attributes.attachment_link.description
Магія першого кохання полягає в тому, що ти не знаєш ще, що воно перше. Бенджамін Дізраелі Розкажу тобі думку таємну, Дивний здогад мене обпік: Я залишуся в серці твоєму На сьогодні, на завтра, навік. І минатиме час, нанизавши Сотні вражень, імен і країн,- На сьогодні, на завтра, назавжди!- Ти залишишся в серці моїм.

# data[].attributes.attachment_link.title
В.Чемерис "Вітька+Галя..."

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Увага! Ви читаєте фрагмент тексту. Повний текст твору вилучено за запитом правовласників!

Частина перша. Дуель

Стрілялись ми.

Баратинський

Ех Вітько, Вітько!..

25 липня 1964 року в селі Великі Чаплі мала відбутися незвичайна подія: о сьомій годині ранку Вітька Горобець буде стрілитися на дуелі з Петром Білим за селом, біля третього колгоспного ставка. Якраз отам, де три плакучі верби до самої води схилили свої довгі гнучкі віти, де колись Вітька потай від рибника витяг на вудку отакезного дзеркального коропа, котрого в нього потім украв кіт Васька...

Умови дуелі:

1) Дистанція - 12 кроків.

2) Зброя - вогнепальна.

3) Право першого пострілу - Вітька Горобець.

4) Секунданти: Федько Котигорошко (старший) та Юрко Гречаний.

Ой ти, перше кохання!..

Сьогодні субота. Теплий зоряний вечір. Набігавшись за день, Вітька Горобець стомлено сидить на колоді біля свого двору і неуважно слухає свого секунданта. Федько Котигорошко вже вкотре намагається оптимістично запевнити Горобця:

- Ти його з ходу клацнеш!..

- А якщо він мене?..- Вітька задумується.

- Тоді для тебе все найгірше вже буде позаду,- зітхає в темряві секундант.- Тільки носа не вішай. Он дід Свирид каже, що двічі не вмирати, а раз - не минувати.- Секундант зневажливо спльовує і по-філософському закінчує: - Всі ми колись помремо!..

- Фе-е-дько-о-о! - зненацька лунає на вулиці.- Де ти, бісів сину? Біжи кабакової каші їсти, бо батько тобі дасть!

- Мені пора,- зводиться Федько, підтягуючи штани.- На жаль, я не можу з тобою провести останню ніч. А ти в цю ніч не спи.

- Чо-чого це? - удає спокійного Вітька.

- Так належить,- розводить Котигорошко руками.- Я читав у романах. Перед дуеллю герой мусить усю ніч ходити по хаті і думати про даму свого серця.

- Фе-е-дько-о-о! - рознеслося знову по вулиці. - Та вже каша захолонула!..

- Іду-у-у! - кричить Федько і на ходу тисне Вітьці руку.- До ранку! Нікому ні слова!..

Вітька, залишившись сам, зітхає... Може, це остання його ніч? Може, завтра лежатиме він біля ставка з простреленими грудьми і над ним у жалобі схилятимуться три плакучі верби?.. Ех, ліпше не думати таке проти ночі... Та все ж він стає у позу і з пафосом,- а це значить, що на все горло,- декламує, дивлячись на зорі:

В полдневный жар в долине Дагестана

С свинцом в груди лежал недвижим я;

Глубокая еще дымилась рана,

По капле кровь точилася моя...

- Вітька? - чується насмішкуватий батьків голос із-за тину.- Чого ти ото проти ночі виєш?.. Ану, марш спати.

Робити було нічого, і Вітька понуро поплівся до хати. "Ех,- думав він,- яке безкультур'я! Людина, можна сказати, смерті в вічі дивиться, а їм - чого виєш?"

- Іди молока вип'єш,- зустрічає мати в сінях.

Вітька вагається: пити молоко чи не пити? А раптом це не дозволено перед дуеллю? Шкода, що Федька немає, а він усе знає. Та голод бере своє. Вітька жадібно спорожняє кухоль холодного солодкого молока з хлібом і заходить до хати. Батько вже сидить біля печі та латає чоботи. Під вусом у нього мигнула ледь помітна іронічна посмішка і зникла.

"Ладно, смійся,- думає Вітька,- побачимо, як ти завтра засмієшся, коли дізнаєшся"...

Після молока Вітьці страшенно хочеться спати, так би оце й упав. Та вчасно згадує наказ секунданта ходити всю ніч по хаті і думати про даму свого серця. Заходжується сонно крокувати з кутка в куток, натикаючись на стільці. Де вже там думати про даму свого серця, тут аби на ногах утриматись.

- Та чого це ти швендяєш по хаті, як на цвіту прибитий? - кричить батько.- Ось не метеляй та не затуляй мені лампи!..

Заходить мати.

- Вітюньчику! - пильно дивиться на сина.- Що це з тобою? Чого ти такий зачумлений? Може, в тебе живіт закрутив, га? То я зараз піску нагрію та прикладу.

Вітька не встиг заперечити, як мати поставила діагноз:

- Точно, живіт болить. Постривай, я хутенько нагрію...

І Вітька Горобець, мужчина з життєвим стажем в чотирнадцять неповних років, мирно захропів на всю хату з піском на животі, та так, ніби не йому завтра доведеться із зброєю в руках ставати до бар'єра та цілитися в Петра Білого і ніби не йому старший секундант Федько Котигорошки, витерши рукавом під завжди мокрим носом, подасть жахливу команду: "Вогонь!.."

І натисне Вітька на гачок, і вирветься із дула вогонь...

Ех, Вітько, Вітько, гаряча твоя голова!.. І треба ж було тобі отак відчайдушно закохатися у Гальку Козачок! Опам'ятайся, Вітько, доки ще надворі ніч і доки у тебе пісок на животі, бо завтра вже буде пізно... Візьми себе в руки, ти ж справжній мужчина, Вітько!..

Ну що з того, що Галька хитро поводила тебе за носа, а тоді безжалісно відхилила твоє перше кохання, гарячіше за найгарячіший вогонь, і надала перевагу іншому? Звичайно, радіти тут немає од чого, але й відчаюватись та ставати до бар'єра - теж... І взагалі, коли ти, Вітько, встиг закохатися у Гальку? Ну, подумай, коли? Ви ж разом росли, ще й дружили в дитинстві. А може, це сталося тоді, як вона вчила тебе свистіти? О, в свисті Галька могла заткнути за пояс будь-якого чаплівського хлопця! Пам'ятаєш, якось ви йшли вулицею, а попереду вас дріботів дід Свирид і ніс Двох здоровенних оселедців (у клятому сільмазі ніколи немає паперу!), а Галька заклала два пальці в рот і ніби ж легенько свиснула...

А діда Свирида так тіпонуло од того свисту, що оселедці - блись! - і шубовснули у калюжу. Що й казати, здорово вміла свистіти Галька, як була малою! Це тепер вона соромиться і згадувати про те своє вміння, а тоді - ого-го!.. На всі Великі Чаплі лунав її свист!..

А скільки ви з Галькою та з Федьком Котигорошком, теперішнім твоїм секундантом, зробили тоді набігів на баштани та сади; скільки груш, яблук, слив, абрикос, динь та кавунів переносили ви в своїх пазухах; скільки передрали гороб'ячих та сорочачих гнізд; скільки перекупалися у ставку; скільки переходили у школу, перехапали двійок; скільки билися і скільки мирилися; скільки десятків кілометрів переганяли м'яча з ганчірок; скільки порвали штанів та спідниць; скільки позбивали колін та подряпали облич; скільки збудували куренів з лободи; спільна перекаталися на ковзанах і саночках; скільки переграли у війну, перемокли під дощами, перемерзли зимами; скільки перепадали з дерев, і скільки перечіплялися за машинами, і скільки шофери переперіщили вас шлангами; скільки шкір на вас облізло під сонцем, скільки ви мільйонів слів переказали, перекричали, переторохтіли, а ніколи ти й не думав, що в Гальку Козачок можна закохатися!

І раптом в один чудовий день ти зовсім-зовсім іншими очима глянув на свою товаришку з довгою косою. На свою біду ти побачив, що в неї гарні чорні очі-оченята, такі жваві, й такі привабливі, і такі бездонні, що прямо диво дивне, як ти міг раніше на них дивитися і не бачити їх?.. Як ти міг раніше не бачити, що в неї тоненька шия і маленькі груди, важкі коси й довгі, примхливо вигнуті брови, тоненька, немов вирізьблена, фігурка й чарівна посмішка, що вона вся струнка, весела й швидка, як вогонь на сухій соломі?

Ну, побачив, що вона гарна. Але нащо ж було так закохуватись? Щоб почалося твоє велике страждання? І до чого ж ти достраждався? До дистанції в дванадцять кроків? До команди: "Вогонь!" Ех, Вітько, Вітько, гаряча твоя голова!.. Сопеш тепер з піском на животі, а що ти завтра робитимеш?..

Спи, мужчино чотирнадцяти неповних років, а ми розкажемо людям, як довело тебе перше кохання до забороненої законом дуелі...

Творчі муки Федька Котигорошка

Лихом цивілізованого людства, на думку Вітьки Горобця, були перший зубний біль і перше безнадійне кохання за формулою: "Він її любить, вона його - хтозна!" Із зубним болем він ще якось міг боротися: піти до фельдшера, і той таки вирве триклятого зуба. А куди поткнешся з другою хворобою, що саме прогресувала? Де, на якому клаптику землі є станція швидкої допомоги безнадійно закоханим? Принаймні у Великих Чаплях такої станції ще не було. І невідомо, чи скоро вона з'явиться. А мовчки страждати від палкого безнадійного кохання у Вітьки вже не було сили: мусив же він відкрити перед кимось свою наболілу душу, сподіваючись на пораду та бодай хоч співчуття.

І Вітька Горобець вибрав для цього Котигорошка. По-перше, вони були дуже близькі приятелі й рідко який день не зустрічались. По-друге, Федько вмів тримати язик за зубами. Друзі не схожі були один на одного. Вітька - високий, худий, з рідким білявим чубчиком - не міг і хвилини спокійно всидіти на місці. Запальний і рвучкий, він так швидко ходив, що маленький товстий і флегматичний Федько мусив бігати за ним підтюпцем. Цей дванадцятилітній опецьок (якого за смаглявість по-вуличному називали Жучком), здавалося, не ходив, а котився на своїх коротеньких ногах. По-третє, старша Федькова сестра працювала бібліотекаркою в сільському клубі, і Федько змалку мав доступ до тих книжок, яких дітям суворі педагоги не рекомендували давати. Федько вибирав книги на свій смак і ковтав їх десятками. Міг терпляче лежати на одному боці цілий день і ще терплячіше читати семисотсторінковий роман, від обсягу якого у Вітьки йшов мороз по спині. І хоч часто Федько не розумів прочитаного, але це не відбивало в нього охоти до читання. Особливо багато читав Котигорошко про кохання і вважав себе в цім ділі знавцем-теоретиком. Отож до нього за порадою і надумав звернутися Вітька.

- Ти вмієш берегти страшну таємницю? - поцікавився Горобець.

- Та я!..- Федько підтягнув штани, бо завжди доношував батькові і завжди вони в найважливішу хвилину намагалися недоречно з'їхати вниз. - Та я клянуся!.. Авторитетно! Сирою землею і рідною матір'ю, що мовчатиму, як риба. Тьху, тьху, тьху!!! Та щоб мені з місця не встати, та щоб...

- Вірю,- обірвав Вітька потік страшної клятви і сказав з нарочито байдужим виглядом: - Так от, я покохав.

- Хі-і-і!! - аж присів здивований Федько, і його осоружні штани поїхали вниз.- Оце здорово! І насправді?

Вітька похмуро кивнув.

- До могили?

- До могили.

- Хі-і-і... А як ти покохав? Свідомо чи активно? - Федько часто вживав у розмові вичитані слова.

- Узяв і покохав. Що ж тут такого? Для мене це дуже просто.

- От здорово,- все ще не міг отямитись Федько.- А я ще й не додумався закохатися, а читати про це читав. А хто ж вона, дама твого серця?

- То не дама, а Галя Козачок.

- От диви-и-на!.. А ти ж їй хоч натякнув?

- Ще ні.

- Тю! А яка ж тобі вигода з кохання, якщо вона не знає? Треба негайно ж їй освідчитись у коханні, бо так заведено.

# data[].attributes.attachment_link.title
Вітька + Галя, або Повість про перше кохання - Валентин Чемерис, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Вітька + Галя, або Повість про перше кохання" (автор: Чемерис Валентин Лукич). Читати повністю електронну книгу Валентин Чемерис - Вітька + Галя, або Повість про перше кохання онлайн в Бібліотеці української літератури УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Характеристика (образ) Вітька, Федька, Галі 

# data[].attributes.subject
Характеристика (образ) Вітька, Федька, Галі 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вітько Горобець, неповних 14 років.

Зовнішність Вітька й Федька: "Друзі не схожі були один на одного. Вітька - високий, худий, з рідким білявим чубчиком - не міг і хвилини спокійно всидіти на місці. Запальний і рвучкий, він так швидко ходив, що маленький товстий і флегматичний Федько мусив бігати за ним підтюпцем. Цей дванадцятилітній опецьок (якого за смаглявість по-вуличному називали Жучком), здавалося, не ходив, а котився на своїх коротеньких ногах... Федько змалку мав доступ до тих книжок, яких дітям суворі педагоги не рекомендували давати. Федько вибирав книги на свій смак і ковтав їх десятками."

Федько Котигорошко був начитаним хлопцем: "Федько змалку мав доступ до тих книжок, яких дітям суворі педагоги не рекомендували давати. Федько вибирав книги на свій смак і ковтав їх десятками. Міг терпляче лежати на одному боці цілий день і ще терплячіше читати семисотсторінковий роман, від обсягу якого у Вітьки йшов мороз по спині. І хоч часто Федько не розумів прочитаного, але це не відбивало в нього охоти до читання. Особливо багато читав Котигорошко про кохання і вважав себе в цім ділі знавцем-теоретиком."

Дружба Вітька і Федька: "Вони були дуже близькі приятелі й рідко який день не зустрічались...", "Але ти маєш друга, котрий за тебе не те, що серенаду напише, в огонь і воду за тебе піде!"

Зовнішність Галі: "...в неї тоненька шия і маленькі груди, важкі коси й довгі, примхливо вигнуті брови, тоненька, немов вирізьблена, фігурка й чарівна посмішка, що вона вся струнка, весела й швидка, як вогонь на сухій соломі?"

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
характеристика

# data[].attributes.attachment_link.title
Характеристика (образ) Вітька, Федька, Галі "Вітька + Галя", Чемерис В. - Твори, скороченні, біографії, легенди, оповiдання

# data[].attributes.attachment_link.description
Вітько Горобець, неповних 14 років. Зовнішність Вітька й Федька: "Друзі не схожі були один на одного. Вітька - високий, худий, з рідким білявим чубчиком - не міг і хвилини спокійно всидіти на місці. Запальний і рвучкий, він так швидко ходив, що маленький товстий і флегматичний Федько мусив бігати за ним підтюпцем.

# data[].attributes.headline
Вправа "Уважний читач"

# data[].attributes.subject
Вправа "Уважний читач"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вікторія Заєць

# data[].attributes.attachment_link.title
Перевіряємо знання повісті В.Чемериса 

# data[].attributes.attachment_link.title
Буктрейлер до твору В. Чемериса "Вітька + Галя, або повість про перше кохання"

# data[].attributes.headline
Аналіз твору

# data[].attributes.subject
Аналіз твору

# data[].attributes.attachment_link.title
"Вітька+Галя, або Повість про перше кохання" (кохання (вірність,...

# data[].attributes.attachment_link.description
"Вітька+Галя, або Повість про перше кохання" (кохання (вірність,...: "Вітька+Галя, або Повість про перше кохання"

# data[].attributes.attachment_link.title
"Вітька+Галя, або Повість про перше кохання" (буктрейлер)

# data[].attributes.headline
“Вітька + Галя” характеристика героїв

# data[].attributes.subject
“Вітька + Галя” характеристика героїв

# data[].attributes.headline
Цитатна характеристика героїв

# data[].attributes.subject
Цитатна характеристика героїв

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Цитатна характеристика Вітька Горобець, "Вітька+Галя", Чемерис
- Вітька‌ - високий,худий,з рідким білявим чубчиком-не міг і хвилиниспокійно всидіти на місці. Запальний і рвучкий...
Цитатна характеристика Федько Котигорошко, "Вітька+Галя", Чемерис
- Маленький товстий і флегматичний Федько мусив бігати за ним підтюпцем. Цей дванадцятилітній опецьок (якого за смаглявість по-вуличному називали Жучком), здавалося, не ходив, а котився на своїх коротеньких ногах. По-третє, старша Федькова сестра працювала бібліотекаркою в сільському клубі, і Федько змалку мав доступ до тих книжок, яких дітям суворі педагоги не рекомендували давати. Федько вибирав книги на свій смак і ковтав їх десятками. Міг терпляче лежати на одному боці цілий день і ще терплячіше читати семисотсторінковий роман, від обсягу якого у Вітьки йшов мороз по спині. І хоч часто Федько не розумів прочитаного, але це не відбивало в нього охоти до читання. Особливо багато читав Котигорошко про кохання і вважав себе в цім ділі знавцем-теоретиком. Цитатна характеристика Галя Козачок, "Вітька+Галя", Чемерис
- Раптом‌ Вітька оторопіло застиг на місці:з бічної вулички,широко усміхаючись, прямо на них ішла Галя Козачок. Ні, вона не йшла, а наче аж пливла, ледь торкаючись землі стрункими ногами в білих черевичках та гордо несучи маленьку голівку з товстою косою. Цитатна характеристика Петро Білий, "Вітька+Галя", Чемерис
- Городом йшла Галя, його Галя із сином чаплівського фінагента Петром Білим! Вона весело сміялася до нього, і Петро теж сміявся. Отой завжди прилизаний, напахчений одеколоном мамин синок, Петро Білий. Отой Петро Білий, ябеда і боягуз, хвастун і брехун, якого Вітька терпіти не міг.
- Боягуз він нікчемний,а не Петро!Хвастун заячий!Та зроду-віку не повірю,щоб Галя його покохала!
- Яка‌ж вона гарна!..Куди він раніше дивився,куди?..О сліпець!..О великий сліпець!.. І добре, що хоч вчасно прозрів!
- Ніби сонце вкотилося до сарая.На порозі з'явилася Галя Козачок.
- Вона‌підходила до нього,струнка й висока,в білому-білому платті,зашаріла від швидкої ходи, а очі сяяли ніяково й радо.
- Щоправда, Галя-дівчина не з лякливих.Сам Причепа колись потиснувїй руку і подякував за відвагу. Він тоді їхав велосипедом мимо колгоспної ферми, звідти вискочив бугай Кордебалет.
- Федько знову був Федьком: флегматичним,спокійним,добродушним і вайлуватим.
- Що‌в мене на думці,те в тебе на язиці.Чистісінький тобі Вольф Мессінг!
- Що він язикатий-знала,але щоб так складно небилиці плести...А щоки горять... Ах, які капосні щоки, так і горять, горять... Ну й утнув же Федько! - Він‌вродився балакучий,як сорока,може годинами безугавно тріскотіти.

- Перше‌хвилювання потроху зникає.До хлопця знову повертається здатність мислити, говорити.
- Вітька‌все кружляє й кружляє між вербами.На ньому нові(сині в смужечку) штани й жовті рипучі черевики. Рукава білої сорочки по-парубочому закачані по лікті. На голові - бокс (таки домучив клятий Левонтій!), білявий чубчик непокірно стовбурчиться.
- Хлопцеві так хочеться утнути щось героїчне, щось таке лицарське.Безперечно, на очах у дівчини. Щоб побачила, який він сміливий та відважний.
‌-Ой,який же ти замурзаний! -сплеснула руками. -І вуха у сажі,героюти мій сміливий, орлику відважний! Ти, мов той лев, накинувся на вогонь.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
характеристика

# data[].attributes.attachment_link.title
Характеристика Вітька Горобця, Федька Котигорошка, Галі Козачок "Вітька+Галя", Чемерис - Твори, скороченні, біографії, легенди, оповiдання

# data[].attributes.attachment_link.description
Цитатна характеристика Вітька Горобець, "Вітька+Галя", Чемерис - Вітька‌ - високий,худий,з рідким білявим чубчиком-не міг і хвилиниспокійно всидіти на місці. Запальний і рвучкий... Цитатна характеристика Федько Котигорошко, "Вітька+Галя", Чемерис - Маленький товстий і флегматичний Федько мусив бігати за ним підтюпцем. Цей дванадцятилітній опецьок (якого за смаглявість по-вуличному називали Жучком), здавалося, не ходив, а котився на своїх коротеньких ногах.

# data[].attributes.headline
Вправа "Кому з героїв належать слова..."

# data[].attributes.subject
Вправа "Кому з героїв належать слова..."

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Вікторія Заєць

# data[].attributes.attachment_link.title
Вкажіть, кому з героїв належать слова

# data[].attributes.headline
Аналіз твору

# data[].attributes.subject
Аналіз твору