# data[].attributes.body
El pacte d'Acer va ser una aliança militar i política entre Itàlia i Alemanya.
L'acord es va redactar originalment com una aliança militar a tres bandes entre Japó, Itàlia i Alemanya. Mentre que el Japó volia que l'acord anés a la Unió Soviètica, Itàlia i Alemanya volien que anés a l'Imperi Britànic i França. A causa d'aquest desacord, el tractat es va signar sense Japó i es va convertir en un acord entre la Itàlia feixista i l'Alemanya nazi, encapçalat pel ministre d'Afers Exteriors italià Galezzo Ciano i l'alemany Joachim von Ribbentrop el 22 de maig de 1939.
El pacte consta de dues parts. La primera part és una declaració oberta de confiança i una cooperació continuada entre Alemanya i Itàlia. La segona part, "Protocol suplementari secret", fomenta una combinació de polítiques militars i econòmiques.

# data[].attributes.body
El pacte germano-soviètic, també conegut com a pacte Ribbentrop-Molotov, signat pels dos ministres d'Afers Exteriors que van negociar l'acord, té dues vessants. L'acord econòmic signat el 19 d'agost de 1939 estipulava que Alemanya lliuraria productes acabats a canvi de matèries primeres soviètiques. L'Alemanya nazi i la Unió Soviètica també van signar un pacte de no agressió de deu anys el 23 d'agost de 1939, en el qual cadascuna de les parts es va comprometre a no atacar l'altra.
El Tractat germano-soviètic va permetre a Alemanya atacar Polònia l'1 de setembre de 1939, sense por a la intervenció soviètica. El 3 de setembre de 1939, Gran Bretanya i França, que cinc mesos abans s'havien compromès a protegir la frontera polonesa, van declarar la guerra a Alemanya. Aquests fets van marcar l'inici de la Segona Guerra Mundial.
El pacte de no agressió del 23 d'agost contenia un acord secret que dividia Polònia i la resta d'Europa de l'Est en àrees d'interès per a la Unió Soviètica i Alemanya.

# data[].attributes.body
L'invasió alemanya de Polònia va començar l'1 de setembre de 1939. Això va provocar l'esclat de la Segona Guerra Mundial. L'1 de setembre de 1939, les forces alemanyes van envair Polònia a diversos punts de l'oest. El disset del mateix mes, les tropes soviètiques van atacar des de l'est. Polònia aviat va ser derrotada, però per a sorpresa de Hitler, dos dies després, la Gran Bretanya i França, sota acords d'assistència mútua amb Polònia, van declarar la guerra a Alemanya. Hitler Culpable Tot va sortir malament, tot estava en acció (remilitarització de Renania, annexió d'Àustria i invasió de Txecoslovàquia), les dues potències contoritzarien. A Alemanya). Les operacions es van dur a terme després d'un atac sorpresa molt ràpid en què van intervenir forces blindades i mecanitzades formades per grups de potents carros de combat.

# data[].attributes.body
Durant la Segona Guerra Mundial, la Batalla de França, també coneguda com la Caiguda de França, va ser la invasió alemanya de França, Bèlgica, els Països Baixos i Luxemburg, que va començar el 10 de maig de 1940 i va posar fi a la guerra. A la primera fase, coneguda com a Fall Gelb (Cas Groc), les unitats blindades alemanyes es van desplaçar per la zona boscosa de les Ardenes per aïllar i tancar les unitats aliades que havien entrat a Bèlgica. La força d'infanteria britànica, juntament amb la francesa, va estar estacionada al voltant de Dunkerque i va ser evacuada durant l'operació Dynamo. A la segona part, Operation Autumn Turn (Cas Rojo), que va tenir lloc el 5 de juny, les tropes alemanyes van entrar a la Línia Maginot per atacar territori francès. Itàlia va declarar la guerra a França el 10 de juny. El govern francès es va abalançar sobre Bordeus i va ocupar París el 14 de juny. El 17 de juny, el mariscal de camp Petain va anunciar que França demanaria un armistici, signat a Compiegne el 22 de juny i una força efectiva el 25 de juny. Per a l'Eix, la campanya va ser una victòria impressionant.

França es va dividir en una zona d'ocupació alemanya al nord i a l'oest, una zona d'ocupació italiana al sud-est i una zona lliure al sud. Es va crear un estat titella, França de Vichy. Al novembre de 1942, l'Eix també va ocupar la "Zona Lliure", tota la capital francesa va romandre sota l'ocupació de l'Eix fins i tot després del desembarcament aliat en 1944, mentre que els Països Baixos van romandre sota l'ocupació de l'Eix, ocupant Alemanya fins a 1944 i 1945.

# data[].attributes.body
La Batalla de Gran Bretanya va ser la primera gran campanya feta íntegrament per aire. Aquesta va ser la campanya de bombardejos més gran i més llarga fins avui. El fracàs dels nazis a assolir els seus objectius (destruir les defenses aèries britàniques o obligar Gran Bretanya a abandonar la guerra imposant un armistici o rendint-se) és la primera gran derrota i un important punt d'inflexió per als alemanys.Si la campanya aèria no té èxit, seguirà una ofensiva amfíbia i aèria contra el Regne Unit programada per a l'Operació Sea Lion. A mesura que avança la batalla, les operacions s'expandeixen al nivell estratègic; Destrucció sistemàtica de centres de producció d'aviació i d'infraestructura terrestre. Finalment, la Luftwaffe i la RAF van atacar àrees de marcada importància política amb intenses tàctiques de bombardeig terrorista. D'altra banda, els historiadors alemanys assenyalen que la batalla va començar a mitjan agost de 1940 i va finalitzar al maig de 1941, amb la retirada de les unitats de bombarders per a l'operació Barbarroja, la campanya antisoviètica iniciada el 22 de juny de 1941.

# data[].attributes.body
L'atac a Pearl Harbor, o Operació Hawaii, com la va anomenar el Comando Imperial, va ser un atac sorpresa de l'Armada Imperial Japonesa a la base naval nord-americana de Pearl Harbor a la illa d'Oahu a Hawaii. El matí del 7 de desembre de 1941 (data Hawaii), que va suposar la imminent entrada dels Estats Units a la Segona Guerra Mundial i l'abandonament de la seva política aïllacionista. Es prepararia com a precaució per evitar que la Flota del Pacífic afecti la guerra d'agressió japonesa al sud-est asiàtic contra la Gran Bretanya i els Països Baixos. Amb la flota deshabilitada, l'embargament nord-americà d'un any contra el Japó es podria trencar. Quan els Estats Units es debiliti militarment, el Japó buscarà negociar la pau en termes favorables. L'alt comandament reial no volia una guerra perllongada perquè els Estats Units, a diferència d'ell, podien enfrontar-se a una guerra de desgast. L'atac planejat per l'almirall Isoroku Yamamoto dirigit pel vicealmirall Choichi Nagumo va consistir en dos atacs, amb un total de 353 avions de sis portaavions japonesos. Els nord-americans estaven completament sorpresos. Es van enfonsar vuit cuirassats (dos dels quals van ser rescatats i tornats al servei actiu durant la guerra) i quatre més van patir danys. A més, altres vaixells petits (tres creuers, tres destructors i un dragamines) es van enfonsar o van resultar greument danyats, a més de la destrucció de 188 aeronaus, els danys van ascendir a 2403 morts i 1282 persones. Tot i això, els portaavions nord-americans, que aquell dia no tenien ports, dipòsits de combustible i torpedes, instal·lacions de reparació i manteniment de vaixells i drassanes, així com bases i companyies navals. El Campament de Construcció General (que també acull el Departament d'Intel·ligència) va sobreviure a l'atac. Les pèrdues japoneses van ser mínimes, amb només 29 avions i quatre submarins mitjans, amb 65 soldats morts o ferits. Tot i que l'atac va aconseguir una gran victòria per al Japó, no va aconseguir la victòria decisiva que necessitava.

# data[].attributes.body
La Conferència de Wannsee va ser una presentació d'un grup de funcionaris del govern nazi sobre la Solució Final a la Qüestió Jueva (Endlösung der Judenfrage). Es va dur a terme el 20 de gener de 1942 a la Casa de Conferències de Wannsee; Condueix al llac del mateix nom al sud-est de Berlín i conduirà a l'Holocaust. La discussió es va centrar en l'objectiu d'expulsar els jueus de tots els àmbits de la vida del poble alemany, així com dels habitatges del poble alemany. Es van prendre les mesures a prendre i el pla era "exportar" els jueus a l'Est per a "l'acció apropiada... en el curs d'aquesta mesura, segurament s'exterminarà bona part de les causes naturals", "les darreres les restes de... seran... Ha de ser tractat adequadament, perquè... si són alliberats, seran la llavor d'un nou retorn jueu.Els "orígens" del tractament de persones de "sang híbrida" també han estat àmpliament discutits.

# data[].attributes.body
La batalla de Stalingrad es va lliurar entre els exèrcits soviètic i alemany pel control de Stalingrad, ara Volgograd, a Rússia. Començant el 23 d'agost de 1942 i finalitzant el 2 de febrer de 1943, després de la rendició de les forces alemanyes a les forces soviètiques, va marcar un punt d'inflexió a la Segona Guerra Mundial, impedint l'atac alemany al territori soviètic i debilitant les forces de l'Eix. Des de llavors, la Unió Soviètica va infligir derrota després de derrota als alemanys i els va expulsar del seu territori. El 1967, el govern soviètic va construir un Monument a la Pàtria de 85 metres d'alçada a Volgograd per commemorar els caiguts a la Batalla de Stalingrad.

# data[].attributes.body
La República Social Italiana (en italià: Repubblica Sociale Italiana o RSI) o la República del Saló va ser un estat titella nazi dirigit pel "Duc de la Nació" i el "Ministre de Relacions Exteriors" Benito Mussolini. L'RSI exerceix sobirania formal sobre el nord d'Itàlia, però depèn en gran mesura de les forces alemanyes o de la Wehrmacht per mantenir-ne el control. L'estat es coneix informalment com a Salon Republic perquè el Departament d'Estat està ubicat a Salon, un petit poble al llac de Garda. La República Social Italiana va ser la segona i darrera manifestació del feixisme a l'estat italià.

El 1943, Mussolini va ser empresonat per ordre del rei Víctor Manuel, qui va signar un armistici entre Itàlia i les forces aliades, i el 12 de setembre les forces alemanyes ho van alliberar i va fugir als Estats Units. units al nord d'Itàlia on, per ordre de Hitler. Fundar aquest nou estat els recursos financers del qual depenien totalment dels alemanys. El nou govern va prohibir els sindicats i les vagues, mentre que el feixisme a través de la propaganda va ser descrit com una ideologia progressista i d'economia social.

El 25 d'abril del 1945, la resistència (partidista) italiana va enderrocar l'RSI. Mussolini va ser executat juntament amb el seu amant i diversos membres del seu gabinet per partisans el 28 dabril.

# data[].attributes.body
Operation Overlord és un nom important per a la invasió aliada del nord-oest d'Europa durant la Segona Guerra Mundial. Va començar amb el desembarcament de Normandia el 6 de juny de 1944, conegut com el Dia D, i va ser l'assalt amfibi més gran de la història. Aproximadament 160.000 soldats van creuar el Canal de la Manxa el 6 de juny i, a finals d'agost, havien creuat gairebé tres milions de soldats.
Les forces terrestres que van lluitar el Dia D procedien dels Estats Units, el Regne Unit i el Canadà. Després de l'atac també van participar forces de França Lliure, Polònia, Bèlgica, República Txeca, Grècia, Països Baixos i Noruega. Contingut de diversos països també participa en l'Armada i la Força Aèria. L'operació originalment estava programada per començar el 5 de juny, però a causa del mal temps es va posposar 24 hores; El 6 de juny, les 10 divisions van intentar establir posicions entre Orne i Fire. Encara que no s'aconseguiran totes les metes previstes, es poden construir sòlids caps de pont on aterraran 250.000 persones i 50.000 vehicles els propers dies. Un cop les platges estiguin assegurades i durant tres setmanes hagin començat a assentar-se, pot començar l'operació Cobra, durant la qual els aliats s'hauran d'obrir camí a través de Normandia.

La Batalla de Normandia va durar més de dos mesos, amb diverses campanyes per a l'assentament permanent a França, que va acabar amb el tancament de les Borses de Falaise, el posterior alliberament de París el 25 d'agost de 1944 i la retirada de les forces alemanyes a través del Sena. completat el 30 d'agost de 1944.
Més de 60 anys després, el desembarcament de Normandia continua sent la invasió naval més gran de la història, amb gairebé 3 milions de soldats creuant el Canal de la Manxa des d'Anglaterra fins a Normandia, França.

# data[].attributes.body
La Conferència de Ialta va ser una reunió celebrada abans del final de la Segona Guerra Mundial (4-11 de febrer de 1945) per Joseph Stalin, Winston Churchill i Franklin Roosevelt, com a Primer Ministre de la Unió Soviètica, el Regne Unit i els Estats Units, i té lloc a l'antic palau reial de Livadia, a Yalta (Crimea). Sovint es considera el començament de la Guerra Freda.

Va ser la continuació d'una sèrie de reunions iniciada per la Conferència de Moscou a l'agost de 1942, celebrada al Kremlin, i continuada per la Conferència de Casablanca, del 14 al 24 de gener de 1943, i la Conferència del Caire, del 22 de gener al 26 de novembre. . , 1943, i amb la Conferència de Teheran, del 28 de novembre a l'1 de desembre de 1943, celebrada a l'Ambaixada soviètica a Iran.

L'Acord de Yalta va ser controvertit fins i tot abans de l'última reunió a Potsdam. Després de la mort de Roosevelt, Churchill i Stalin van ser acusats de no acceptar el control internacional sobre els països alliberats per la Unió Soviètica. A més, cap altre govern va ser consultat ni informat de les decisions adoptades allà.

# data[].attributes.body
La mort de Benito Mussolini, cap del Partit Feixista Republicà i Duce de la República Social Italiana (més coneguda com la República de Saló) de 1943-1945, es va produir el 28 d'abril de 1945, en els darrers dies de la Segona Guerra Mundial a Europa, quan va ser executat sumàriament per un partisà italià al petit poble de Giulino di Mezzegra, a Itàlia septentrional. La versió generalment acceptada dels fets és que Mussolini va rebre un tret de Walter Audisio, un partisà comunista que feia servir el nom de guerra «coronel Valerio» (Colonnello Valerio),com a part d'una missió per implementar l'ultimàtum del 19 de abril de 1945 i l'article 5 del «decret per a l'administració de justícia» (decret per l'amministrazione della giustizia), aprovat a Milà el 25 d'abril pel Comitè d'Alliberament Nacional de l'Alta Itàlia (Comitato di Liberazione Nazionale Alta Italia) , CLNAI)La responsabilitat de l'execució va ser després reclamada pel CLNAI amb el comunicat de premsa del 29 d'abril.No obstant això, des del final de la guerra, les circumstàncies de la mort de Mussolini i la identitat de el seu assassí han estat objecte de contínua confusió, disputa i controvèrsia a Itàlia.

El 1940, Mussolini va portar el seu país a la Segona Guerra Mundial del costat de Tercer Reich, però aviat això va resultar en un fracàs militar. Per a la tardor de 1943, es va veure reduït a ser el líder d'un Estat titella alemany al nord i al centre d'Itàlia (la República de Saló) i es va enfrontar amb l'avenç aliat des del sud i un conflicte intern cada cop més violent amb els partisans. A l'abril de 1945, amb els Aliats trencant les últimes defenses alemanyes al nord d'Itàlia i un aixecament general dels partisans que es van apoderar de les ciutats, la situació de Mussolini es va tornar insostenible. El 25 d'abril va fugir de Milà, on havia residit, i va intentar escapar-se de la frontera suïssa. Ell i el seu amant, Claretta Petacci, van ser capturats el 27 d'abril per partisans locals prop del poble de Dongo al llac de Como. Mussolini i Petacci van ser afusellats la tarda següent, dos dies abans del suïcidi d'Adolf Hitler.

# data[].attributes.body
Els bombardejos atòmics d'Hiroshima i Nagasaki van ser atacs nuclears ordenats pel president nord-americà Harry S. Truman contra l'Imperi del Japó. Els atacs es van llançar el 6 i el 9 d'agost de 1945, respectivament, cosa que, juntament amb la Guerra Soviètic-Japonesa, va contribuir a la rendició del Japó i al final de la Segona Guerra Mundial. Sis mesos després de l'intens bombardeig de 67 ciutats més, les armes nuclears de Little Boy es van llançar sobre Hiroshima el dilluns 6 d'agost de 1945, seguides de l'explosió de la bomba Fat Man el dijous 9 d'agost a Nagasaki Boulevard. Entre 105.000 i 120.000 persones van morir i 130.000 van resultar ferides 345. Fins ara, aquestes explosions són els únics atacs nuclears en la història

S'estima que a finals de 1945, les bombes havien matat 166 mil persones a Hiroshima i 80 mil a Nagasaki, un total d'unes 246 mil morts, encara que només la meitat va morir els dies dels bombardejos. De les víctimes, el 15-20% va morir per enverinament per radiació o lesions. Des de llavors, moltes leucèmies (231 casos observats) i diversos tipus de càncer (334 casos observats) han mort com a resultat de l'exposició i la radiació. Perquè la majoria dels morts a les dues ciutats eren civils.