# data[].attributes.headline
כשהיה השלג הגדול באר

# data[].attributes.body
כשהיה השלג הגדול באריאל ביום שישי, בעשרה  בטבת התשע"ג, כשהיינו עדיין קהילה קטנה יחסית, אבישי התקשר לכל אחת מהמשפחות בקהילה לשאול האם צריכים שיקנה להן חלות לשבת. תמיד היה אכפת לו מכולם וחשב רק על אחרים כל הזמן.

# data[].attributes.headline
שלום למשפחת קראוני,ל

# data[].attributes.body
שלום למשפחת קראוני,לתקופה קצרה מאוד אבישי היה מדריך שלי בישיבת שעלבים. למיטב זיכרוני הפסיק להדריך בזכות החתונה...עצם זה שאני זוכר את אבישי למרות שעברו הרבה שנים ולמרות שהיה מדריך רק מספר חודשים בודדים כבר מראה על האישיות שלו.אני זוכר שלא היה המדריך שעושה הרבה רעש וצלצולים אבל נתן לכל אחד יחס אישי אמיתי. בגילאי 16 יש לחברה כל מיני יציאות ואני זוכר איך הוא היה שלו ורגוע גם כשעשו בלאגן וניסו לחמם את האווירה, היה לו לב שידע להכיל גם את השטויות...השלווה שלו מצד אחד והיחס האישי מצד שני ממש זכורים לי. סטואציה שחרוטה לי בראש זה ההשכמה לתפילת שחרית. איך אף אחד לא רוצה לקום ואבישי בסבלות מעיר את כולם בעדינות, וסבלנות בסיטואציה הזאת זה לא דבר רגיל ולא מובן מאילו.
שנים אחרי שהכרנו עברתי ללמוד באלון מורה ולאחר מכן לגור במעלה לבונה. ככה שיצא לי לפעמים ליסוע עם אבישי ולדבר איתו כשאני יושב בכיסא הראשון והוא נוהג...
נורא אותו הבוקר שהתעוררתי במעלה לבונה ושמעתי על התאונה, לקח מעט זמן עד ששמעתי את הבשורה שאבישי כבר איננו איתנו.
מאחל שתצליחו מצד אחד לנצור את אבישי וללכת בדרכו השלוה והמכילה ויחד עם זאת להתקדם קדימה.
יאיר ארנון

# data[].attributes.headline
אבישי חסר לנו בחיוך התמידי שלו. הוא נמצא בשיח המשפחתי והזוגי שלנו לא מעט.

# data[].attributes.subject
אבישי חסר לנו בחיוך התמידי שלו. הוא נמצא בשיח המשפחתי והזוגי שלנו לא מעט.

# data[].attributes.body
משמיעת שיתופים של אנשים בזכרונות על אבישי זה מפעים בעיניי כמה הוא חסר לאנשים מחוץ למעגל המשפחה והחברים הקרובים.
כי כך היה אבישי, נמצא שם בשביל כולם עם החיוך הרחב והלב הגדול שלו.
פעם אחת כשנסעתי איתו בז'בוטינסקי, בזווית העין הוא ראה חבר קהילה מאריאל, עידו, עם כלב הנחיה שלו. מיד הוא עצר את האוטובוס והסביר לנוסעים באוטובוס שהוא חייב להעלות אותו הרי הוא חבר ובטח צריך להגיע לאריאל.
אבל מה שהיה מיוחד זה שאצל אבישי כולם היו חברים, לכולם היה מקום בלב. וכך גם היום אצל המשפחה, הדלת פתוחה לכולם, היד מושטת תמיד לעזור לכל אחד.
אשרינו שזכינו ולו במעט שנים במחיצתו. ב-6 שנים של היכרות זכינו בשיעורים לחיים.
רחלי פינקר

# data[].attributes.headline
גשם, קר, אני חוזר מההרצאה באוניברסיטה, ברגל (עוד לא היה אוטו). רכב עוצר לפני. בוא כנס - אבישי עם החיוך שלו ראה אותי בתוך כל המבול.

# data[].attributes.subject
גשם, קר, אני חוזר מההרצאה באוניברסיטה, ברגל (עוד לא היה אוטו). רכב עוצר לפני. בוא כנס - אבישי עם החיוך שלו ראה אותי בתוך כל המבול.

# data[].attributes.body
צומת גיתי, אני עייף אחרי העבודה חוזר בטרמפים, עוצר לידי אוטובוס של חל"פ. אבישי עם החיוך - בוא נקח אותך הביתה.

לעזור להוביל שולחן? אבישי. להקפיץ לפ"ת במוצאי שבת כשכבר אין אוטובוסים - אבישי. בכל קושי ובכל מצב - יש אותך, עוזר, מסייע, תומך, דואג. היה שלום, חברי.

# data[].attributes.headline
בועז הראל מספרהי

# data[].attributes.body
בועז הראל מספר
היה  גבאי מסור בשבות אריאל
קרא בתורה ובמגילה בצורה מאוד נעימה
: היה אוהב על הסבא שלו בהערכה גגולה
השופר - הסמל שלו במוצרי יום כיפור
הנסיעות ליוסף הצדיק
שבועיים לפני הסתלקותו הוא העלה אותי טרמפ באוטובוס ודיברנו על הלו''ז המטורף שיש לו: סיום קו בשעות מאוחרות
: תמיד אחרי שהייתי שם את השקית עם החמץ לפני פסח היתה לנו שיחה קבועה
וזכיתי גם לעשות איתו שתי הצגות - הומור שופע זרימה ושמחת חיים.. ממש רכבתי עליו בהצגה
: ובכלל שהגעתי לאריאל כבר הכרתי אותו כי לפני 15 שנה הוא הסיע את הישיבה שלימדתי בה למירון

# data[].attributes.headline
שני זכרונות משמעותיי

# data[].attributes.body
שני זכרונות משמעותיים שאני זוכרת מאבישי ז"ל, ראשון שבהם הוא ועידית תמיד היו עם דלת פתוחה (ובית פנוי) עבור מדריכי החוץ שלנו. עד כדי כך שהמדריכים הרגישו בני בית של ממש.
הזכרון השני שלי הוא הזמנה של אבישי להצטרף אליו לנסיעה אל קבר יוסף, כך יצא שבזכותו זכיתי להיות בפעם הראשונה (והיחידה) שלי במקום הזה. ויהו הדברים לזכותו ולעילוי נשמתו!

# data[].attributes.headline
אבישי כל הרבה זי

# data[].attributes.body
אבישי
כל הרבה זיכרונות יש. רוב הזמן זה על mute אבל לפעמים זה עולה ומציף... מגיע מלמטה עד הגרון והעיניים...
מה נכון להדגיש?
את החיוך הרחב?
הנתינה האין סופית?
כל מעבר דירה של משפחה- הזדרזת להגיע ולעזור בכל הכוחות ולפתור את כל הבעיות בדרך.
המרק..הו המרק בערבי שבתות...
הקריאה בתורה- כל הנוסחים, כל העדות, בתכלית הדיוק במנגינה ובמילים...לא מכיר דברים כאלו.
הזריזות במעשים שנובעת מלב פועם גדוש שמפמפם פולסים של עשייה למען הכלל בכל כמה שניות.
זוכר שזכינו שהיית פעם נהג שלנו ליומיים בטיול של מועדון דאורייתא. כל כך שמחנו במסע, בטיול, בשהייה יחד. היית חלק מהקבוצה והשתתפת בפעילויות ובהכנה על האש! איזה כיף היה..
ואולי הזיכרון הכי חי ומוחשי שלך זה צופר של אוטובוס באריאל כשמאחוריו חיוך רחב...
רחב כמעט כמו הלב שלך..
מתגעגע
איתי

# data[].attributes.headline
אבישי היקר, החיוך וה

# data[].attributes.body
אבישי היקר, החיוך והלב הענק, העזרה לכל אחד בכל מצב והחיבור לכל אחד לא משנה מה גילו, הרבה זכרונות מלאי חיים וחסד . השארת חותם בכל מקום אליו הגעת עם הארת הפנים האופיינית לך, איך דאגת להשקיע בכל אחד כאילו זה כרגע על עולמך ואין בלתו. טיילנו יחד בשעלבים, נעסנו יחד לעידית שלימים הפכה לרעייתך , לימדת אותי לשבת חתן למרות השעות המאוחרות, ובכל מפגש איתך, כמו מטען, יצאתי מחוייך, מלא כח. יהי רצון שהחיוך והארת הפנים לכל מי שנקלע בדרכך יהיו לעילוי נשמתך. אח יקר אוהב ומתגעגע

# data[].attributes.headline
היינו חדשים באריאל, 

# data[].attributes.body
היינו חדשים באריאל, ונסעתי באוטובוס האחרון מירושלים הביתה.  השעה כמעט שתיים בלילה, האוטובוס כמעט ריק, והוא מטפס בעליות תלולות עד לישוב מעלה לבונה. אמרתי בהתפעלות, שזו ממש מסירות נפש לעלות עד שם, אולי מחכה שם מישהו לאוטובוס. גם אנשים בישוב קטן צריכים תחבורה... אבישי ביטל ואמר שזו העבודה שלו... אח"כ הוריד אותי קרוב לבית, אחרי התחנה האחרונה. התרגשתי מהיחס החם, מנהג אכפתי, גם בסוף יום עבודה, מאוחר מאוד בלילה. שבועיים אח"כ התרחשה התאונה.

# data[].attributes.headline
אדם שכולו לב טוב

# data[].attributes.subject
אדם שכולו לב טוב

# data[].attributes.body
אבישי היה חייכן תמיד.
עם לב ענק ורצון לעזור לכל אחד.
כשהתחלתי לנסוע ללימודים בירושלים, הוא ייעץ לי היכן להחנות את הרכב וכיצד משם להגיע עם הרכבת הקלה למרכז העיר. עצתו הועילה לי מאוד!
לא אשכח לעולם כיצד שלח את עידית אלי עם סופגניות טריות שהכין על מנת לשמח אותי כשהייתי גרושה.

# data[].attributes.headline
הכנתי את עוגת אבישי 

# data[].attributes.body
הכנתי את עוגת אבישי ז״ל ותוך כדי חשבתי על הטעם המתוק שהשאיר לכולנו בזכות מעשי החסד שתמיד עשה והשריש לעידית היקרה ולכל המשפחה המדהימה. אין דברים כאלה...     ת.נ.צ.ב.ה

# data[].attributes.headline
עוגת אבישי למבודדים 

# data[].attributes.body
עוגת אבישי למבודדים . ממשפחת בירנבוים. לזכרו

# data[].attributes.headline
שבועיים לפני שאבישי 

# data[].attributes.body
שבועיים לפני שאבישי ז''ל נפטר עשרתי בכניסה לאריאל והוא עמד עם האוטובוס ברגע שראה אותי פנה אלי ושאל אם אני רוצה טרמפ וכשרציתי להתנגד הוא אמר לי שאין מה לדאוג כי על המסלול שלו ואז נסעתי איתו ושוחחתי איתו את השיחה האחרונה שיחת רעים של התעניינות

# data[].attributes.headline
הבן שלי ישראל היה מא

# data[].attributes.body
הבן שלי ישראל היה מאוד ביישן ולא היה מוכן ללכת לכל אחד ובמיוחד לא לאנשים שהוא לא רגיל לראות אותם על בסיס קבוע...שונה היה אבישי מלא בחום ולבביות היה מושיט את הידיים וישראל בשיא הטבעיות (דבר שממש לא מובן מאליו על ישראל) היא קופץ אליו.
בשמחת תורה לא היתה לי אפשרות להרים אותו על הכתפיים אבל אל דאגה ישראל עשה סיבוב על אבישי.

# data[].attributes.headline
לפני 4 שנים, כשה

# data[].attributes.body
לפני 4 שנים, כשהגדול שלי היה ממש בן כמה שבועות, בעלי היה במילואים ולי לא היה רשיון נהיגה, אז ארזתי מלא דברים כדי לנסוע להורים שלי בשילה, הייתי כאובה, ממש מעט זמן אחרי לידה, הייתי עמוסה בדברים לתינוק, בתיקים שלי, בעגלה ענקית - מהסוג שקשה לקפל ולפתוח.... והיה קררר!!!
האיש המקסים הזה, אבישי, ירד מהאוטובוס, הכריח אותי לעלות מהר עם הילד בלי להרים כלום והעמיס את כל הדברים שלי על האוטובוס בעצמו, כולל קיפול של העגלה. כשניסיתי "לעזור" - בכל זאת מדובר בציוד שלי... הוא סירב בכל תוקף ואמר שאני והתינוק צריכים להתחמם באוטובוס ושאני לא אדאג...
כשהגענו לשילה, הוא לא חשב פעמיים - הורה לי להשאר עם התינוק באוטובוס בזמן שהוא מרכיב מחדש את העגלה ופורק את כל הציוד...
ימים ספורים אחר כך שמעתי על התאונה ולא הפסקתי לבכות על האדם המקסים הזה שבלי לדעת עליו כלום ידעתי שהוא מלאך משמיים....

# data[].attributes.headline
אני זוכרת איך בימים 

# data[].attributes.body
אני זוכרת איך בימים שאחרי שאבישי נפטר המשכתי לחפש אותו. כל אוטובוס שעבר- הסתכלתי לראות אם זה אבישי, כי הוא תמיד היה צופר ועושה שלום כזה גדול עם חיוך מאיר. כשהבאתי את הילדים לאור זבולון- במשך ימים רבים אחרי מותו - ממש חיפשתי אותו. היה חסר לי הבוקר טוב המחוייך שלו. ובכל שנה מחדש בשמחת תורה אני נזכרת איך רקד עם התורה, כמה שמח בה, כמה משמעותי הוא היה בהפצת השמחה הזו סביבו. אבישי היה איש שאהב אנשים, אבל באמת. ואהב את התורה ואת הקב"ה אבל באמת, ואהב לעשות חסדים ולהעניק מטובו- והוא חסר. באמת.

# data[].attributes.headline
תמיד חיוך על השפתיים

# data[].attributes.body
תמיד חיוך על השפתיים, תמיד שואל במה אפשר לעזור. גאה באשתו ובבניו. מבשל לתפארת!געגוע אחד גדול לאיש המדהים! מחמם את הלב לראות שעידית היקרה ובניו הולכים תמיד בדרכיו. כל כך מזכירים אותו ואת מעשיו לאורך כל השנים.גם תמיכת המשפחה המורחבת מהממת,ואין על סבא וסבתא והחותנים המדהימים דוד ויהודית. מי יתן ויהיו לכם כוחות כך גם הלאה. חיבוק גדול!
תמר שמר בני דרום, בת דודה אוהבת ומתגעגעת!

# data[].attributes.headline
כשלמדנו באולפנה בקדומים אבישי התחיל לעבוד כנהג ב''חברה לפיתוח'' והיה לוקח אותנו מהאולפנה לאריאל. זו הייתה תקופה שבה לא היינו זכאיות להסעה ובעצם הנהג היה עושה לנו "טובה" ולוקח את בנות אריאל גם. כמעט על הנהגים היו עוצרים לנו בצומת אריאל וממשיכים לנסוע לתפוח. ורק אבישי היה לוקח אותנו אחרי הנסיעה לתפוח ומכניס אותנו לתוך אריאל ועוצר לכל אחת הכי קרוב שאפשר לבית שלה!! 

# data[].attributes.subject
כשלמדנו באולפנה בקדומים אבישי התחיל לעבוד כנהג ב''חברה לפיתוח'' והיה לוקח אותנו מהאולפנה לאריאל. זו הייתה תקופה שבה לא היינו זכאיות להסעה ובעצם הנהג היה עושה לנו "טובה" ולוקח את בנות אריאל גם. כמעט על הנהגים היו עוצרים לנו בצומת אריאל וממשיכים לנסוע לתפוח. ורק אבישי היה לוקח אותנו אחרי הנסיעה לתפוח ומכניס אותנו לתוך אריאל ועוצר לכל אחת הכי קרוב שאפשר לבית שלה!! 

# data[].attributes.headline
פעם נסעתי בתוך אריאל ולא שמתי לב שנגמר לי הדלק. פתאום נעצר לי האוטו ליד הגנים.. נגמר כל הדלק. אבישי עבר שם עם האוטובוס ומיד טיפל בעניינים. נסע לתחנת הדלק, הביא דלק, תדלק לי את האוטו. בחיוך, מאור פנים ורוגע. ממש הפך את החוויה ללא מלחיצה ובלתי נשכחת

# data[].attributes.subject
פעם נסעתי בתוך אריאל ולא שמתי לב שנגמר לי הדלק. פתאום נעצר לי האוטו ליד הגנים.. נגמר כל הדלק. אבישי עבר שם עם האוטובוס ומיד טיפל בעניינים. נסע לתחנת הדלק, הביא דלק, תדלק לי את האוטו. בחיוך, מאור פנים ורוגע. ממש הפך את החוויה ללא מלחיצה ובלתי נשכחת

# data[].attributes.headline
בעלי היה אוהב לנסוע עם אבישי באוטובוס. הוא זכר אותו בתור נהג חייכן ואהוב. אבל הדבר הכי מרגש שהיה כשבעלי נפטר וישבתי שבעה, אני שומעת רעש של אוטובוס בחוץ ואני רואה את אבישי נכנס. הייתי בהלם כשהוא נכנס, אבל לאבישי היה ברור שהוא חייב לבוא ולנחם. מבחינתי זה היה רגע מרגש והוכיח לי עד כמה אבישי אדם מיוחד – עבורו לא היינו רק נוסעים באוטובוס, אלא היינו המשפחה שלו.

# data[].attributes.subject
בעלי היה אוהב לנסוע עם אבישי באוטובוס. הוא זכר אותו בתור נהג חייכן ואהוב. אבל הדבר הכי מרגש שהיה כשבעלי נפטר וישבתי שבעה, אני שומעת רעש של אוטובוס בחוץ ואני רואה את אבישי נכנס. הייתי בהלם כשהוא נכנס, אבל לאבישי היה ברור שהוא חייב לבוא ולנחם. מבחינתי זה היה רגע מרגש והוכיח לי עד כמה אבישי אדם מיוחד – עבורו לא היינו רק נוסעים באוטובוס, אלא היינו המשפחה שלו.

# data[].attributes.headline
את אבישי זכיתי להכיר דרך הנסיעה היומית הקבועה שלנו יחד לירושלים. זכיתי לבלות שעתיים וחצי כל יום על ידו וכך נחשפתי לאדם המדהים הזה! מיום ליום נקשרנו יותר ויותר ויצא לי להיפגש עם אבישי גם במסגרות אחרות חוץ מהנסיעה היומית - כמו בכנס מתנדבים בעיר אריאל שבה הוא כיכב כאחד מתותחי העל בעיר. ראיתי אדם עם לב זהב!! אדם שיעזור לזקנה הקבועה להעלות את העגלה שלה, שיחכה לאיש שרץ ומסמן לו בייאוש .  אדם שכל הזמן מחייך וצוחק. ופשוט הכי כיף להיות לידו!!והכי כיף היה לראות איך למרות שהייתי עולה בתחנה האחרונה ביישוב הוא דאג לשמור לי את המקום הראשון לצידו - ובקנאות.

# data[].attributes.subject
את אבישי זכיתי להכיר דרך הנסיעה היומית הקבועה שלנו יחד לירושלים. זכיתי לבלות שעתיים וחצי כל יום על ידו וכך נחשפתי לאדם המדהים הזה! מיום ליום נקשרנו יותר ויותר ויצא לי להיפגש עם אבישי גם במסגרות אחרות חוץ מהנסיעה היומית - כמו בכנס מתנדבים בעיר אריאל שבה הוא כיכב כאחד מתותחי העל בעיר. ראיתי אדם עם לב זהב!! אדם שיעזור לזקנה הקבועה להעלות את העגלה שלה, שיחכה לאיש שרץ ומסמן לו בייאוש .  אדם שכל הזמן מחייך וצוחק. ופשוט הכי כיף להיות לידו!!והכי כיף היה לראות איך למרות שהייתי עולה בתחנה האחרונה ביישוב הוא דאג לשמור לי את המקום הראשון לצידו - ובקנאות.

# data[].attributes.headline
עידית קרואני, אלמנתו של אבישי קרואני ז"ל מספרת על חיים של חסד ברגעים שמחים ובעיתות קשות. הסרט הוקרן בטקס הדלקת המשואות לכבוד יום העצמאות ה - 69 למדינת ישראל בעיר אריאל.

# data[].attributes.subject
עידית קרואני, אלמנתו של אבישי קרואני ז"ל מספרת על חיים של חסד ברגעים שמחים ובעיתות קשות. הסרט הוקרן בטקס הדלקת המשואות לכבוד יום העצמאות ה - 69 למדינת ישראל בעיר אריאל.

# data[].attributes.attachment_link.title
יום העצמאות התשע"ז באריאל: עידית קרואני מספרת על מתן בסתר גם בשעות משבר