# data[].attributes.body
Det første Haandtrykk

Din Puls har banket min imod.
Forente var vi Blod i Blod.
Det var i faa sekunder bare.
Ei længer Salighed kan vare.

Hvor mildt din bløde Aare slog!
Men min i høje Bølger jog.
Nær med sin Purpurstrøm de fulde
besprængt dit jomfrubelte skulde.

Saa ømt og fast ei Aander to
kan sine Vinger sammensnoe,
saa flyder Flamme ei i Flammen
som vore hænder hvilte sammen.

Mit Blod har siden da ei vilt,
men stormende i Aare ilt.
Har det da sjel, som ei forglemmer?
Det slaget end af ditt fornemmer.

O, vore hjerter længer maae
ei skilte ad, min Elskte, slaae.
De høye Stjerner saae og taalte,
at deres Aarer sammenstraalte

# data[].attributes.body
Søfuglen (1836)

En Vildand svømmer stille

ved Øens høie Kyst,
de klare Bølger spille
omkring dens rene Bryst.

En Jæger gaaer og bøier

sig i den steile Ur,
og skyder saa for Løier
det smukke Kreatur.

Og Fuglen kan ei drage
til Redens lune Skjød,
og Fuglen vil ei klage
sin Smerte og sin Nød.

Og derfor taus den dukker
dybt i den mørke Fjord,
og Bølgen kold sig lukker,
og sletter ud dens Spor.

I Søens dybe Grunde
groer Tangen bred og frisk,
derunder vil den blunde:
der boer den stumme Fisk

# data[].attributes.body
På 1800-tallet var det store forskjeller på embetsmenn, og lite overraskende var de to norske forfatterne å finne på hver sin side av denne debatten også. Wergeland og patriotene jobbet hardt for å fremme folkets sak. De ville at bønder, husmenn og arbeidere skulle få like mye å si som embetsmennene i samfunnet. Intelligenspartiet, igjen med Welhaven i spissen, jobbet for å motarbeide dette og beholde embetsmennenes stilling i samfunnet, med deres dannelse og innsikt. I debatter som disse ble de ofte beskylt for å være usaklige, og de hadde ofte vanskeligheter mellom å skille person og sak.

# data[].attributes.body
Johan Sebastian Welhaven og Henrik Wergeland er begge to kjente forfattere i romantikkens litteraturhistorie i Norge. Til tross for at de hadde en forholdsvis lik bakgrunn og var født i samme land, hadde de et turbulent forhold. I studentsamfunnet ble feiden deres omtalt som «stumpfeiden». De skrev blant annet spottende epigrammer (korte, fyndige og ofte satiriske dikt) vedrørende hverandre i studentavisen på den tiden.

# data[].attributes.body
Henrik Wergeland var født i Kristiansand i 1808, men vokste opp på en landsbygd som han var sterkt knyttet til hele livet. Han tok sterke inntrykk av sin far, Nicolai Wergeland, som var en akademiker av bondeslekt fra Vestlandet. Han var en forkjemper for et norsk universitet og norsk selvstendighet. Wergeland fulgte med på europeisk åndsliv i samtida og var orientert mot de romantiske strømningene i England og Frankrike.

# data[].attributes.body
Welhaven var en typisk bygutt og var født i Bergen i 1807. Han hadde gjennom sin skolegang fått en estetisk skolering av Lyder Sagen. Både gjennom denne læreren og sin mor, som var av dansk herkomst, fikk Welhaven en grunnleggende tilknytning til åndslivet i Danmark, for ikke å si i København.

# data[].attributes.body
De to prestesønnene Johan Sebastian Welhaven og Henrik Wergeland var jevnaldrende og skulle komme til å bli frontfigurer for hver sin retning innen det gjærende åndsliv i et Norge som kjempet for å finne sin kulturelle og politiske profil etter 1814.

# data[].attributes.body
Konflikten mellom Johan Sebastian Welhaven og Henrik Wergeland var en kulturpolitisk konflikt og en personlig konflikt som tok til i 1830 med utgangspunkt i studentmiljøet i hovedstaden.