# data[].attributes.headline
Problemstilling: Hvordan og hvorfor er lidelsen et grundvilkår?

# data[].attributes.subject
Problemstilling: Hvordan og hvorfor er lidelsen et grundvilkår?

# data[].attributes.body
Undervisningsavis

# data[].attributes.headline
Troens Træ s. 6 SyndefaldetLærervejledning

# data[].attributes.subject
Troens Træ s. 6 SyndefaldetLærervejledning

# data[].attributes.attachment_link.description
Hver dag bringer nye eksempler på problemer, konflikter og kultursammenstød, der har deres udgangspunkt i menneskers fortolkning af religioner. Men hvad ved man egentlig om baggrunden for de tre store mellemøstlige religioner, som nu i stigende grad mødes i Danmark.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Fænomenet lidelse præsenterer al filosofisk og religiøs tænkning for et problem, fordi lidelsen rejser spørgsmålet om meningen med livet. Filosofisk er den centrale problemstilling, hvor det onde kommer fra. Religiøst fører lidelsesovervejelserne let over i det såkaldte teodicéproblem: Hvis Gud er almægtig og kærlig, hvordan kan det så forklares, at der er lidelse i verden?

I Det Gamle Testamente opfattes lidelse først og fremmest som straf for synd. Det gælder både for individet og for Israels folk. Hele Israels historie er i vigtige dele af Det Gamle Testamente fortalt ud fra den grundopfattelse, at så længe folket overholder pagten med Jahve, har det medgang, mens frafald straffes med lidelse og ulykke.

Andre tekster kredser om spørgsmålet om de uskyldiges lidelse, der enten forklares som dæmoniske, dvs. gudsfjendtlige kræfters angreb på mennesket, eller Guds prøvelse eller lutring af de fromme.

I Det Nye Testamente arbejdes der også med lidelsens problem, men ikke i et forsøg på at give et teoretisk svar på problemet. I stedet forkyndes det, at Guds kærligheds magt sætter sig igennem i afmagt, og i beretningerne om Jesu holdning til de lidende udtrykkes den opfattelse, at Gud kæmper imod lidelsen, idet han lider med sin skabning. Tanken om, at lidelsen skulle være retfærdig straf for menneskets synd, afvises derimod direkte flere steder.

Angående opfattelsen af lidelsen i buddhismen, se duhkha.

Fænomenet lidelse præsenterer al filosofisk og religiøs tænkning for et problem, fordi lidelsen rejser spørgsmålet om meningen med livet. Filosofisk er den centrale problemstilling, hvor det onde kommer fra. Religiøst fører lidelsesovervejelserne let over i det såkaldte teodicéproblem: Hvis Gud er almægtig og kærlig, hvordan kan det så forklares, at der er lidelse i verden?

I Det Gamle Testamente opfattes lidelse først og fremmest som straf for synd. Det gælder både for individet og for Israels folk. Hele Israels historie er i vigtige dele af Det Gamle Testamente fortalt ud fra den grundopfattelse, at så længe folket overholder pagten med Jahve, har det medgang, mens frafald straffes med lidelse og ulykke.

Andre tekster kredser om spørgsmålet om de uskyldiges lidelse, der enten forklares som dæmoniske, dvs. gudsfjendtlige kræfters angreb på mennesket, eller Guds prøvelse eller lutring af de fromme.

I Det Nye Testamente arbejdes der også med lidelsens problem, men ikke i et forsøg på at give et teoretisk svar på problemet. I stedet forkyndes det, at Guds kærligheds magt sætter sig igennem i afmagt, og i beretningerne om Jesu holdning til de lidende udtrykkes den opfattelse, at Gud kæmper imod lidelsen, idet han lider med sin skabning. Tanken om, at lidelsen skulle være retfærdig straf for menneskets synd, afvises derimod direkte flere steder.

Angående opfattelsen af lidelsen i buddhismen, se duhkha.

# data[].attributes.attachment_link.description
Danmarks største religionsportal med levende og engageret debat, nyheder og baggrundsartikler om religion i Danmark og udlandet.

# data[].attributes.attachment_link.description
Danmarks største religionsportal med levende og engageret debat, nyheder og baggrundsartikler om religion i Danmark og udlandet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvordan kan der være ondskab i verden, hvis Gud er almægtig og god? Her er en række bud på besvarelser fra kirkehistorien

Spørgsmålet om det ondes forklaring er blevet diskuteret siden oldkirken og optager stadig kristne.

Den ældste forklaring på Teodicé-problemet, som det også kaldes, repræsenteres af Irenæus fra Lyon, som levede i det 2. århundrede. Han lægger i sin teori vægt på Guds almægtighed. Gud bruger ondskaben, siger han, som redskab til at træne og opdrage mennesket til at være herre over dyrene, som Gud havde besluttet det ved skabelsen.

Irenæus tanker er i nyere tid blevet udviklet af John Hick, der i sin bog Evil and the God of Love skriver, at mennesket er skabt ufuldkomment. For at blive fuldkommet må det trænes i valget mellem godt og ondt.

Kritikere af teorien om ondskaben som Guds redskab spørger til meningen med ondskab, som den kom til udtryk i Auschwitz eller Hiroshima, for her udslettes de, der skulle undervises i valget mellem godt og ondt. Spørgsmålet om det ondes problem blev efter Irenæus mest indgående behandlet af Augustin af Hippo (354-430). Augustin levede i en tid, der var præget af gnostikerne, som påstod, at ondskaben kom fra en dæmon, der kæmpede mod Gud.

Augustin kunne ikke tilslutte sig denne teori, da tilstedeværelsen af en dæmon i skaberværket ved siden af Gud ville begrænse Guds almægtighed og anfægte læren om, at der kun er én Gud. Derfor argumenterede Augustin for, at ondskaben kom fra mennesket selv. Da Gud satte verden fri, kunne verden vælge mellem det gode og det onde. Og valgte ondskaben. Schweizeren Karl Barth, en reformert teolog, der levede under Anden Verdenskrig, var ikke tilfreds med Augustins personifisering af det onde og brugte i stedet begrebet intetheden om ondskabens udspring. I Barths teologi har Gud ikke skabt ondskaben som et redskab, og Gud har heller ikke skabt en frister, men mennesket vælger ondskaben, når det vender sig bort fra Gud mod intetheden.

En helt anden forklaring på problemet kommer fra den nulevende teolog Jürgen Moltmann, der lægger vægt på Guds godhed i stedet for Guds almægtighed. I Moltmanns teori spiller korset en helt central rolle. Han tolker korset som stedet, hvor Gud lider sammen med mennesker. Gud lider for fællesskabet.

Moltmann beskæftiger sig ikke med, hvor ondskaben kommer fra, men i stedet med Guds godhed og hans fællesskab med menneskene. Moltmanns teologi understøttes af den tyske teolog Dietrich Bonhoeffer (1906-1945). På spørgsmålet Hvor er din Gud nu? fra en af sine medfanger i en koncentrationslejr under en offentlig henrettelse svarede han: Han er derhenne og lider med den døende.
net@kristeligt-dagblad.dk

# data[].attributes.attachment_link.description
Hvordan kan der være ondskab i verden, hvis Gud er almægtig og god? Her er en række bud på besvarelser fra kirkehistorien Spørgsmålet om det ondes forklaring er blevet diskuteret siden oldkirken og optager stadig kristne. Den ældste forklaring på Teodicé-problemet, som det også kaldes, repræsenteres af Irenæus fra Lyon, som levede i det 2.

# data[].attributes.attachment_link.description
Jobs Bog i Det Gamle Testamente er en fortælling om nogle vigtige og evigt aktuelle temaer i menneskelivet. Den handler nemlig om skyld, lidelse, fællesskaber og om forskellen på Gud og mennesker

# data[].attributes.headline
Syndefaldet og uddrivelsen af Edens have. 1. Mos.3

# data[].attributes.subject
Syndefaldet og uddrivelsen af Edens have. 1. Mos.3

# data[].attributes.attachment_link.description
Vi fik en skoleopgave at finde på noget at lave ud fra Syndefaldet. Vi besluttede os så for at lave en musikvideo:) alt er selvlavet, undtagen musikken.

# data[].attributes.headline
Den retskafne Job sættes på prøve Job Bog 1,1-22

# data[].attributes.subject
Den retskafne Job sættes på prøve Job Bog 1,1-22

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
HVOR VAR GUD: De fem store verdensreligioner har vidt forskellige svar på spørgsmålet: Hvor var Gud, da flodbølgen ramte Asien?

På stranden ved Patong Beach, i ruinerne af byen Galle på Sri Lanka, i domkirken i København og forfærdeligt mange andre steder hersker gru og rædsel. Nogle mennesker beder til Gud, og andre forbander ham, men hvordan ser de store og verdensomspændende religioner egentlig på katastrofen i Asien og Guds rolle i den forbindelse?

Spørger man dem muslimske imam Abdul Wahid Petersen, var den dræbende flodbølge bestemt ikke nogen tilfældighed.

- I islam har vi en uigendrivelig tro på, at der intet som helst finder sted, med mindre Gud tillader det. Gud var tilstede og lod katastrofen ske, siger han.

- Vi tror, at ethvert menneskes livstid er udmålt, inden det bliver født. Alle sekunder er talt og øremærket, og både tid og sted for vores dødsfald er bestemt fra allerførste færd. Livslyset for de mennesker, der er omkommet ved katastrofen, var brændt ud. De havde ikke fået mere tid bevilget.

På spørgsmålet om det ikke er en hård skæbne og en barsk besked til katastroferamte mennesker, svarer Abdul Wahid Petersen.

- Det kan godt være, at man synes det, men det ændrer ikke på virkeligheden. Sådan er det bare. Om Gud vælger at tage folk fra Jorden som 70-årige eller som fem-årige, eller om han vælger at tage folk én ad gangen eller sende dem afsted i store flokke, ændrer det ikke på den opfattelse, at det er Gud, der giver livet og det er også ham, som standser det igen.

Abdul Wahid Petersen er ikke blevet kontaktet af mennesker, der er ramt af katastrofen. Hvis det skete, og han for eksempel sad over for et forælderpar, som havde mistet et barn ville han formidle trøst fra Gud.

- Jeg ville nok begynde med at konstatere, at deres barn nu er i paradis, for i islam har børn direkte adgang til paradis, hvortil de bliver sendt med det samme og uden mellemregning for at befinde sig i umiddelbar nærhed af profeten Abraham. Sådan må man søge trøst hos Gud og så at sige læne sig ind i Gud, siger han.

Professor i dogmatik Niels Henrik Gregersen, Københavns Universitet, taler om to sider ved Gud.

- Der er dels Gud som skaber af hele universet, og dermed både godt og ondt. Og dels Gud som frelser, fuldender og trøster, siger Niels Henrik Gregersen

- Hvem er så Gud, hvis han gør både det ene og det andet, spørger vi os selv. Man kan ikke sige, at Gud har haft en speciel mening med det der skete 2. juledag i Sydøstasien. Man kunne ellers tænke sig, at nogen ville sige, at det jo er gået specielt ud over den muslimske verden, og at der er tale om en guddommelig straf. Men det kan man ikke i kristendommens forståelse, for derved vil man åbne for tanken om specialdesignede lidelser - og det er en utanke. Men for muslimer, der mener at Allah styrer alle detaljer, må det være en anfægtelse.

- Derfor er der heller ikke en særlig guddommelig mening med flodbølgen i Sydøstasien. Gud har skabt en verden, som er i bevægelse. Helt overordnet set, så eksisterede for eksempel Island ikke, hvis ikke der fandtes jordskælv. Naturen er et stort system i bevægelse, og det står Gud bag. Vi må både eksistentielt og teologisk anerkende det vilkår, at Gud har skabt en verden i bevægelse. Alting har en pris og også en tragisk pris. Vi er ikke placeret i et perfekt paradis og skal ikke forvente at verden er harmonisk. Man kan ikke have en verden, der udvikler sig, uden at have en verden, der er i bevægelse. Man kan ikke skabe en verden med frihed, uden at der sker sådan noget, som vi har været vidner til.

- Men til gengæld må vi have lov at råbe til himlen. Problemet er nemlig, at i forhold til den lidende, er det utilstedeligt at henvise til det overordnede svar. Ud fra troen på Guds inkarnation i Kristus og Guds tilstedeværerlse på korset er der ikke et eneste menneske, som bevæger sig ind i lidelse, uden at Gud er der, har været og fortsat er der. Gud deler hele menneskelighedens betingelser.

- Det sidste jeg vil nævne er Helligånden, som er helt nødvendig i det kristne svar til den lidende. Helligånden står for Guds kraft til at skabe nyt. Både på jorden ikke mindst igennem vi menneskers og andre skabningers medfølelse og aktivtet og i det evige liv. For i sidste ende kan kun Gud selv genrejse ofrene, siger Niels Henrik Gregersen.

Om jødedommens opfattelse af katastrofen i Asien siger overrabbiner Bent Lexner:

- Jødedommens svar i denne situation er, at der ikke er noget svar. Vi kan stille alle de spørgsmål, vi vil, men der er ikke noget teologisk svar på dem. Gud har skabt verden, og indimellem trækker han sig tilbage som verdens skaber, og så sker tingene. Enten ved at mennesker begår alvorlige fejltagelser, eller ved at der sker naturkatastrofer.

- Vi tror ikke på, at en naturkatastrofe kommer som en form for straf. Der er tale om, at mennesker har været på det forkerte sted på det forkerte tidspunkt. Når man ser en sådan katastrofe må man blot sige, at hvis der er en mening med det, er det en mening, som vi ikke er i stand til at overskue.

Bent Lexner kender til, at sådanne situationer kan få mennesker til at spørge, hvor Gud er henne.

- Det er den gamle teologiske diskussion, som også fandt sted efter Holocaust. Den jødiske tankegang er, at der ér en Gud, men at vi må erkende, at der sker ting, som Gud græder over. Når et lille barn dør, græder Gud lige så meget som vi, men han har trukket sig tilbage fra at være den styrende kraft. Der kan ske ting, uden at det er Guds vilje, at de sker, siger han.

I flere af de ramte lande bor mange hinduer, og de ser situationen anderledes end mennesker med andre religiøse opfattelser, fortæller hindukenderen Lars Kjærholm, der er antropolog og lektor ved Aarhus Universitet.

- I mange religioner får mennesker anfægtelser og spørger, hvordan Gud kan tillade sådan noget, men det problem har hinduerne ikke, for hos dem er gudernes veje uransagelige. Når den verden, som eksisterer nu, ikke skal bestå længere, bliver den ødelagt af guden Shiva, og så tingene slut, siger han.

- Det ville aldrig falde en hindu ind at bebrejde nogen af deres guder noget, og de føler sig ikke svigtet af deres guder. De tror heller ikke på frelse og evigt liv efter døden, for faktisk er det netop det modsatte, som er målet for hinduerne. Det højest opnåelige for en hindu er at dø rigtigt og ikke blive genfødt mere.

Lars Kjærholm siger, at netop døden i flodbølgen kan skabe problemer for hinduer.

- Man mener, at havet er udtryk for noget syndigt, og derfor kan det være værre at omkomme i havet end andre steder, fordi havet er knyttet til farlige ånder. Nogen vil nok mene, at sådan en død vil betyde en dårlig genfødsel. Når folk dør på en så voldsom måde mener man desuden, at sjælene flakker om, fordi man ikke har kunnet lave det rette dødsritual. Så bliver de forvildede sjæle, der ikke kan finde ud af, hvor de nu skal hen. De kan være farlige for de overlevende, siger han.

Lakha Lamaer åndelig leder af det nye buddhistiske center i København. For buddhister er bøn et vigtigt element når lidelsen trænger sig på.

- Som praktiserende buddhist vil jeg se på katastrofen som en meget uheldig omstændighed, siger Lakha Lama.

- Der er ikke nødvendigvis nogen karmisk forbindelse til de mange mennesker, der er omkommet. Katastrofen var ikke en sort-hvid situation, fordi det ikke er til at sige, hvilken karma de forskelllige mennesker havde. For nogle var det deres dårlige karma, der gjorde sig gældende, for andre var det rent uheld. Man kan ikke sige at buddha var tilstede for mennesker og dyr under katastrofen. Men det højt udviklede, hellige spirituelle væsen, vi tror på, er der altid for at hjælpe, men det er meget forskelligt, hvor gode mennesker er til at modtage.

- Når vi skal trøste og lindre sorgen samles vi en aften i bøn for dem, der er døde, med et ønske om, at de kommer i himlen og finder en inkarnation, de indtil da kan leve med i lykke og harmoni. Vi beder for de efterladte om at de må finde deres liv igen. Vi fokuserer på disse emner med buddhistisk tankegang og mantra, som er sætninger der gentages, og indeholder et ønske om alt godt og harmoni for dem, man beder for, siger Lakha Lama.
kiil@kristeligt-dagblad.dk vincents@kristeligt-dagblad.dk

# data[].attributes.attachment_link.description
HVOR VAR GUD: De fem store verdensreligioner har vidt forskellige svar på spørgsmålet: Hvor var Gud, da flodbølgen ramte Asien? På stranden ved Patong Beach, i ruinerne af byen Galle på Sri Lanka, i domkirken i København og forfærdeligt mange andre steder hersker gru og rædsel.

# data[].attributes.headline
Kristendommen giver ikke enkle svar på lidelsen

# data[].attributes.subject
Kristendommen giver ikke enkle svar på lidelsen

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Gåden er, at Gud har fravalgt den absolutte almagt, og har valgt at tage vores svaghed og dødelighed på sig, skriver teolog Leif Andersen

Hvor er Gud, når oversvømmes og fire unge danskere mister livet på havet i Norge?
Vi har tidligere fået synspunkter på uskyldig lidelse fra buddhismen, sikhismen og islam, men hvordan forholder en kristen sig til spørgsmålet om uskyldig lidelse? Teolog Leif Andersen svarer:
Kristendommen er lidt usædvanlig blandt verdens religioner blandt andet derved, at den ikke har noget teologisk, enkelt svar på lidelsens problem. Og det klassiske teodicé-forsøg på at retfærdiggøre Gud i lidelsen er derfor egentlig mere religionsfilosofi, end det er kristendom.

Det kristne svar på lidelsens problem er protest. I hvert fald i første omgang. Selv Gud protesterer imod lidelse og ondskab. Og vi protesterer endda imod Gud, når han lader lidelse ramme os og tilsyneladende ikke hører vores gråd og vores råb.

Så skælder vi ham ud og taler (som Job i Jobs Bog 6,4) om Guds grusomheder. Eller (som Jesus i Getsemane have, Matt 26,39) beder ham om, hvis det er muligt, at ændre sin vilje. Først i anden omgang søger vi at finde fred og tillid til Gud i lidelsen.

Gud og Satan kæmper stadig
Det kristne syn er hverken monistisk (at der kun er én magt, der står bag alt) eller dualistisk (at verden er en kampplads mellem to evige magter). Det er dynamisk; der består stadig en reel kamp mellem Gud og Satan. Satan er reelt Guds modstander, og alligevel er Kristus allerede sejrherre i denne kamp.

Derfor kan vi finde tekster i Bibelen, der betoner kampen mellem Gud og Satan (det er særligt i Det Nye Testamente), og vi kan finde tekster, der betoner Guds eneherredømme (det er særligt Det Gamle Testamente).

Men præcis de to klare yderpunkter, der ville kunne sætte det på én enkel, forståelig formel: den rene dualisme eller den rene monisme, finder vi aldrig. De to forskellige tragedier, som er anledning til disse artikler, er derfor netop forskellige.

Guds vilje sker ikke altid
Katastrofen i Pakistan er en tragedie i verden, hvor der stadig består en kamp mellem Satan og Gud. Der kan ske noget i denne verden, Gud ikke vil. Derfor beder vi i Fadervor om, at Guds vilje må ske på jorden. For den sker ikke altid. Gud har ved syndefaldet givet Satan et vist spillerum i denne verden.

Derfor kan Guds søn græde ved en vens grav. Og han kan græde over Guds egen by, fordi de ikke vil det, han vil. Og mest mærkeligt: Da Jesus beder i Getsemane, vil Gud Fader og Guds søn hver sit! Og Sønnen beder først imod Faderens vilje; men han bøjer sig og beder om, at Faderens vilje må ske, og ikke hans egen.

Vi må kæmpe for at tro
Drukneulykken i Norge er troende menneskers død, hvor de har levet i tillid til Gud og lagt deres liv i hans hænder. Og den, der har lagt sit liv i Guds hænder, kan vide, at Satan er besejret, og at der kun kan ske mig det, Gud har villet.

Her er kampen ikke længere en strid mellem Satan og Gud, men en strid i vores tro. Den er vores kamp for igen at finde tillid til Guds kærlighed. En kamp, der ofte opleves som en brydekamp med Gud (som Jakobs natlige brydekamp med Herren, 1 Mos 32,25 ff).

Gud står ikke bag ondskab og had
Ofte falder de to slags tragedier sammen: Den troende og den ikke-troende dør side om side i samme katastrofe. Men, mens den troende kan vide, at alt virker sammen til gode for dem, der elsker Gud ( Rom 8,28), kan det samme ikke siges om alt, hvad der sker i denne verden.

Det er sagt til dem, der har lagt livet i Guds hånd. Det kan ikke uden videre siges om alt, der sker i denne verden. Gud står ikke bag ondskab og had; og der er bestemt meget, der ikke virker sammen til noget som helst godt i denne verden.

Den største gåde handler om Guds svaghed
Også for den troende vil det oftest være en gåde, hvordan i alverden det værste kan virke sammen til gode. Og mange slider sig i stykker på at forsøge at gennemskue det. For tilliden til Guds kærlighed ligger et andet sted.

For den største gåde i Guds væsen er, at Gud har fravalgt den absolutte almagt, og har valgt svagheden. Paulus taler faktisk om Guds svaghed; hans kærlighed. Det er den kærlighed, der driver ham til at blive menneske, og tage svaghed og dødelighed på sig. For der, hvor han ikke har kunnet fjerne al lidelse fra os, har han valgt at lide med os, græde med os og dø med os.

Tillid til Gud
Det vigtigste, vi ved om Gud, er ikke hans almagt. Det er hans kærlighed. Og derfor har utallige kristne, der har måttet brydes med Gud, og som har opgivet at gennemskue hans vilje, alligevel kunnet finde en ny tillid til ham i Kristi ansigt og Kristi kors.

Og derfor er vores vigtigste relation til Gud ikke underkastelsen, men troen og tilliden. Vores reaktion på lidelse består ikke i et sammenbidt forsøg på resignation. Vi giver ikke op, men bliver ved med at kæmpe med Gud og med os selv, indtil vi på ny begynder at fatte tillid til ham.

Lidelsen har ingen enkle svar
Hvorfor har Gud ikke givet os et teologisk, enkelt svar på lidelsens problem? Måske, fordi hans væsen ikke kan begribes af noget menneske.

Men måske også for at spare lidende, grædende mennesker for det værste af alt: en teologs afklarede, sikre svar, der forstår alt på vore vegne. For det, vi har brug for, er snarere et kæmpende medmenneske, lige så forvirret og fortvivlet som vi selv.
Leif Andersen er teolog, forfatter og underviser på Menighedsfakultetet i Århus.

# data[].attributes.attachment_link.title
"Kristendommen giver ikke enkle svar på lidelsen"

# data[].attributes.attachment_link.description
Gåden er, at Gud har fravalgt den absolutte almagt, og har valgt at tage vores svaghed og dødelighed på sig, skriver teolog Leif Andersen Hvor er Gud, når oversvømmes og fire unge danskere mister livet på havet i Norge?

# data[].attributes.headline
Buddhister tror ikke på uskyldig lidelse

# data[].attributes.subject
Buddhister tror ikke på uskyldig lidelse

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Alt, vi oplever, er resultatet er tidligere handlinger, skriver buddhist Linda Clod Præstholm i en kommentar til katastrofen i Pakistan
Hvor er Gud, når Pakistan oversvømmes og fire unge danskere mister livet på havet i Norge?
I kristen tradition har man ofte forsøgt at retfærdiggøre Gud i spørgsmålet om lidelse (det såkaldte teodicé-spørgsmål).

Men hvad er svaret på uskyldiges lidelse i buddhismen? Buddhist Linda Clod Præstholm svarer:

Det er et spørgsmål, jeg ofte støder på, når jeg holder introducerende foredrag om buddhisme. Hvad er lidelse og ondskab? Hvorfor lidelsen? Især kommer det i sammenhæng med forklaringer på begrebet Karma.

Jeg har før skrevet omkring lidelsesbegrebet i forbindelse med påsken, men jeg vil forsøge give en bredere forklaring her.

Mange danskere tror på skæbnen
Spørgsmålet er tilbagevendende og for mange påtrængende, da de fleste er opvokset i et kristent samfund, med en mere eller mindre bevidst kristen forståelsesverden. Således har mange også en eller anden skæbnetilgang til livets forløb, altså at man på det personlige plan opfatter det, der sker, som skæbne, noget forudbestemt.

Den kristne forståelsesverden og skæbnesbegrebet gør det vanskeligt at forstå, når der pludselig sker noget dårligt, og man oplever lidelse. For da må det enten være en Gud, der vil dig det ondt eller en ond skæbne, og hvordan bliver fremtiden så ikke?, spørger man sig selv.

Buddhister ønsker at lære sindet at kende
Når vi kigger på ondskab og lidelse fra et buddhistisk perspektiv, er det med en helt anden tilgang og forståelsesramme. Man bliver simpelthen nødt til at lægge tanken om en almægtig skaber og skæbnebegrebet fra sig.

Buddha er ingen gud, og der er ingen guder i buddhismen. Buddha var en almindelig person, der ønskede at lære mere om sit sind, altså hvad det er, der oplever alt det, vi går rundt og oplever.

Det, buddhister i dag omtaler som Buddhas lære, er de forklaringer, Buddha gav, da han havde lært sit sind at kende; erkendelsen. Buddhas lære er forklaringer og gode råd, og er derfor hverken dogmatiske eller har karakter af regler.

Vi tænker alt for dualistisk
Det, Buddha fandt ud af, da han gav sig til at finde svar på, hvad sindet er, var, at den der oplever og selve oplevelsen ikke er adskilt. Der er ingen dualisme. Det vil sige, at alt er en del af samme sind. Desuden er alting foranderligt, også den der oplever. Opleveren er således hverken eksisterende eller ikke eksisterende. Der er altså ikke noget, der er stationært og ikke noget egentligt ego, der oplever.

Når vi begynder at kalde noget godt eller dårligt, er det på grund af vores egos vaner med at bedømme alting dualistisk. Hvis ikke vi er øvede i at arbejde med sindet, bedømmer vi derfor konstant hver en oplevelse; god, dårlig, vil have, vil ikke have. Man skubber de dårlige oplevelser væk og holder fast på de gode.

Det vil sige, at det er bedømmelsen af oplevelsen, der så at sige gør den god eller dårlig. Resultatet er altså forskelligt, alt efter, hvordan du oplever.

Din holdning præger din fremtid
Når man forstår, at vi selv er med til at forme oplevelsen af det oplevede, forstår man også, at der ikke findes nogle egentlige gode eller dårlige oplevelser.

Selvfølgelig findes der oplevelser, der kan betegnes som lidelse, for eksempel hvor kroppen kommer ud for ekstreme tilstande som ved en katastrofe. Men har man øvelsen i at arbejde med sindet, kan man nøjes med at konstatere, at der er lidelse og derefter ikke bedømme yderligere.

De tanker, man gør sig, er nemlig også skabende for det, man kommer til at opleve i fremtiden. Buddhismen kalder det karma, og det betyder årsag og virkning. Det vil sige, at de indtryk, du planter i sindet vil præge din fremtid.

Eneste mulighed er at arbejde med sindet
Er du meget kritisk og mistroisk for mennesker omkring dig, vil du helt logisk aldrig være helt tryg ved fremmede mennesker. Buddhismen arbejder også med begrebet genfødsel, hvilket betyder, at sindet ikke dør, når kroppen dør, og at sindet blot finder sammen med en ny krop. Dermed kan sindet også bære på indtryk fra tidligere liv.

Alt hvad vi oplever, er resultatet er tidligere handlinger, og da sindet har levet utallige antal gange siden begyndelsesløs tid, giver det ingen mening at begynde at lede efter forklaringer på de tilstande, man oplever lige nu og her; katastrofer, sygdomme, arbejdsløshed, barnløshed, depressioner, overvægt eller hvad nu folk ellers går og bøvler med.

Det eneste reelle valg, vi har, er at arbejde med det, der oplever alle de tilstande. Og det er det, buddhismen gør.

Buddhister ser fremad
En buddhist vil altså aldrig spørge sig selv: Hvor er Gud henne i disse katastrofetider?, for buddhister tror ikke på nogen gud. Og vi tror dermed ikke, at der er nogen almægtig, der har lovet os noget godt eller påtvinger os en tilstand. En buddhist vil heller aldrig spørge sig selv: Hvorfor rammer dette uskyldige mennesker?, for buddhister har ikke den samme forståelse af skyld og uskyld.

Der findes heller ikke noget som kan betegnes som fuldkommen meningsløst. Alt er karma og er dermed resultatet af tidligere tanker, ord og handlinger. En buddhist vil derfor være langt mere optaget af at se fremad og påvirke kommende tilstande gennem meningsfuld tale, ord og handlinger. Det giver en enorm frihed, idet alle er lige frie til at handle og ikke kan påberåbe sig at være de uskyldige.

Buddhister er ikke passive over for lidelse
Det efterlader dog ikke buddhister i rollen som pacifister, men tværtimod vil en buddhist være aktiv, hvor han/hun kan bremse skadelig adfærd.

Undertrykkende og frihedsindskrænkende regimer, religioner og magthavere, der tillader undertrykkelse af kvinder og udnyttelse af børn og inaktivitet over for overbefolkning er meget skadelige handlinger, og vil skabe ekstrem dårlig karma for dem, der udfører det.

Hvis man kan holde andre fra at skabe dårlig karma, vil en buddhist helt naturligt forsøge at gøre det. Og selvfølgelig vil en buddhist også altid ønske at kunne hjælpe alle andre væsner så godt som muligt; vand, mad, husly, lægehjælp, uddannelse, kærlighed, medfølelse eller forståelsen af sindet.

Og det er forståelsen af sindet, som i sidste instans vil give den største frihed.
Linda Clod Præstholm er buddhist, sygeplejerske og nu IT-studerende.

# data[].attributes.attachment_link.title
Buddhister tror ikke på uskyldig lidelse

# data[].attributes.attachment_link.description
Alt, vi oplever, er resultatet er tidligere handlinger, skriver buddhist Linda Clod Præstholm i en kommentar til katastrofen i Pakistan Hvor er Gud, når Pakistan oversvømmes og fire unge danskere mister livet på havet i Norge? I kristen tradition har man ofte forsøgt at retfærdiggøre Gud i spørgsmålet om lidelse (det såkaldte teodicé-spørgsmål).

# data[].attributes.headline
Bådulykke ændrer unge kristnes syn på Gud

# data[].attributes.subject
Bådulykke ændrer unge kristnes syn på Gud

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Bådulykken i Norge vil påvirke gudsbilledet i ungdomsgenerationen i en bred del af det aktive kirkelige Danmark

Sidste uges bådulykke i Norge, som formentlig har kostet fire unge mænd livet, har sendt rystelser gennem det aktive kirkelige ungdomsmiljø, som de unge var en del af. Generalsekretær i Indre Mission Thomas Bjerg Mikkelsen vurderer, at en hel generation af kirkeligt unge har fået ændret deres opfattelse af, hvem Gud er.

"Vi taler om en ung og forholdsvis uprøvet generation, som er vokset op med billedet af Gud som en, der beskytter og redder os, og så sker noget som dette," siger generalsekretær og cand.mag. Thomas Bjerg Mikkelsen.
MINDET: Tænd et lys for de fire savnede
Også hos studenterorganisationen Kristeligt Forbund for Studerende, som de fire savnede var tilknyttet, vurderer generalsekretær Robert Bladt, at ulykken vil præge en generations tilgang til religiøse spørgsmål. Han siger:

"Det hændte aktualiserer det spørgsmål, som kristne har stillet sig til alle tider: Hvordan kan man tro på en god Gud i en verden fuld af lidelse. Vi spørger uafladeligt hvorfor? Hvis Gud er god, hvorfor kunne dette så ske for fire drenge, som ærede Gud med deres liv og gjorde en betydelig forskel i verden? I Bibelen står der, at hvis vi råber til Gud på nødens dag, så vil vi blive udfriet. De har råbt til Gud, men nu er de savnede, og vi er mange, som længe vil spørge hvorfor."

Sociolog Michael Hviid Jacobsen, der er professor ved Aalborg Universitet og forsker i døden, bekræfter, at ulykken utvivlsomt vil påvirke en stor gruppes tænkning om tro i samtiden.

"Uanset religiøs overbevisning så opfatter unge sig i almindelighed som symbolsk udødelige, fordi de lever et liv, som i vid udstrækning er uberørt af døden og er præget af tanken om at leve i nuet, men nu har døden sparket fordøren ind med følelsesmæssig turbulens til følge," siger han.

Fra dødsforskningen ved man, at mødet med døden gør folk, som ikke er stærke i troen, religiøse. Når et troende menneske mødes med et meningsløst tab, ændrer det også ens trosmæssige overbevisning.

"Tror du allerede, så vil troen fordybes. For det håb, man kan finde i religionen, vil for mange være den vigtigste nerve i en sådan situation," siger Michael Hviid Jacobsen.

Men hos både Kristeligt Forbund for Studerende og Indre Mission vurderer generalsekretærerne, at ulykken vil sætte sit præg på den måde, der vil bliver talt om troen på.

"Pludselig bliver det eksistentielt vigtigt, at vi virkelig tror på, at der er et liv efter dette. Det kristne opstandelseshåb, som ellers ikke er det, der tales mest om blandt vore unge, bliver afgørende, for uden det hersker meningsløsheden," siger Thomas Bjerg Mikkelsen.

Ulykken i Norge er også temaet i teologen og debattøren Iben Thranholms klumme, Teologisk set, i dagens avis. Nok aktualiserer ulykken det gamle spørgsmål om, hvorfor der er ondt i verden, når Gud er god og kærlig, men ifølge Iben Thranholm sætter ulykken også fokus på menneskets ansvar.
nygaard@kristeligt-dagblad.dk
"Selvom Gud er almægtig, må man ikke glemme det menneskelige ansvar. Hvis de unge havde taget redningsveste på, og hvis de havde lyttet til fiskerne på kajen, der advarede dem mod at sejle ud i det dårlige vejr, kunne de have reddet sig selv."

# data[].attributes.attachment_link.title
Bådulykke ændrer unge kristnes syn på Gud

# data[].attributes.attachment_link.description
Bådulykken i Norge vil påvirke gudsbilledet i ungdomsgenerationen i en bred del af det aktive kirkelige Danmark Sidste uges bådulykke i Norge, som formentlig har kostet fire unge mænd livet, har sendt rystelser gennem det aktive kirkelige ungdomsmiljø, som de unge var en del af.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Når fundamentet for vores liv knuses, så er det, at Gud viser sig at være det sande fundament, mener imam Naveed Baig

Hvor er Gud, når Pakistan oversvømmes og fire unge danskere mister livet på havet i Norge?I kristen tradition har man ofte forsøgt at retfærdiggøre Gud i spørgsmålet om lidelse (det såkaldte teodicé-spørgsmål).Men hvad er svaret på uskyldiges lidelse i islam?Imam Naveed Baig svarer:

Fakhrudeen Razi, teolog og filosof (død år 1210) mente, at Gud kun har skabt det gode, og at det onde blot er en nuance af det gode. Han argumenterer med eksempler fra den virkelige verden for at understøtte sin påstand.

F.eks. bliver ild brugt til forberedelse af mad, men det kan også brænde hånden. Medicin kan give helbredelse, men den smager ikke behageligt. Fordi Gud er skaberen af alt (både det gode og det onde) og vil det bedste for skabningen, har Gud lagt det onde ind, for at mennesker kan opleve det gode.

For hvis alt var godt, ville vi ikke vide, hvad det var at leve et liv i godhed og lykke. Lidelse er derfor ikke nødvendigvis noget ondt. Det kan være en blessing in disguise. Lidelse er et grundvilkår, som mennesker må lære at håndtere. Det vigtigste er, hvordan man reagere på lidelser - især andres.

Alt indeholder modsætninger
Alt i Guds skabning indeholder modsætninger. Modsætninger som lys og nat, sort og hvid, himmel og jord, had og kærlighed osv. er til for at give et indtryk af det enkelte element i forhold til det andet. Kosmos er skabt på et relationsorienteret fundament, hvor alt i universet er afhængig af hinanden.

Mennesker, dyr, vejret, planeter. Menneskets forhold til det usete er også relationsbaseret, og Skaberen er både fri fra menneskelige relationer og på samme tid også aktiv i skabningens væren og gøren.

Intet er tilfældigt
Kriser og lidelse er i deres natur personlige - i den forstand, at de prøver at sige noget til den enkelte. Det gør de, fordi der er en mening i alt hvad der sker i skabningen. Det behøver ikke at være det samme som at sige, at der er en mening med en bestemt hændelse, men at der er en mening i, det der er sket.

I den islamiske tankegang sker der ikke noget uden videre. Verden og det, der hænder i den, er skabt med en intention og mening, selvom mennesker ikke altid kan forstå eller rumme det.

Den eneste måde, hvor vi kan føle magtesløshed på er netop, når vi er sårbare. Det er, når kriser og lidelse rammer os. Når fundamentet bliver rokket og knuses, så er det, at Gud viser sig at være det sande fundament - betinget af, at man formår at identificere og forsone sig med denne Overmagt Gud.

Lidelse har en renselseseffekt
Lidelse og især sygdom (som også kan være en lidelse) har bl.a. en renselseseffekt i den islamiske forståelse. Nogle af de koraniske mestringsstrategier er:

Tålmodighed (Sabr)
Taknemmelighed (Shukr)
Standhaftighed (Istiqamah)
Selvransagelse (tazkiyyah)
Refleksion (fikr)
Ihukommelse (dhikr)

Det er altsammen kvaliteter, som Gud ønsker, at mennesker skal tilegne sig. Derfor er det også de samme kvaliteter, muslimer bruger og minder hinanden om, når de bliver ramt af krisesituationer.

Formålet med disse er at opnå en optimal hjertetilstand - i koranisk sprog, et fredfyldt hjerte. (Qalbun Saleem).
Naveed Baig er hospitalsimam og panelist ved religion.dk.

# data[].attributes.attachment_link.description
Når fundamentet for vores liv knuses, så er det, at Gud viser sig at være det sande fundament, mener imam Naveed Baig Hvor er Gud, når Pakistan oversvømmes og fire unge danskere mister livet på havet i Norge?I kristen tradition har man ofte forsøgt at retfærdiggøre Gud i spørgsmålet om lidelse (det såkaldte teodicé-spørgsmål).Men hvad er svaret på uskyldiges lidelse i islam?Imam Naveed Baig svarer: Fakhrudeen Razi, teolog og filosof (død år 1210) mente, at Gud kun har skabt det gode, og at det onde blot er en nuance af det gode.

# data[].attributes.attachment_link.title
R.E.M. - Everybody Hurts (Official HD Music Video)

# data[].attributes.headline
Sangtekst. Everybody hurts. REM. Dansk og engelsk

# data[].attributes.subject
Sangtekst. Everybody hurts. REM. Dansk og engelsk

# data[].attributes.headline
Musikvideoer - nutidens lignelser: Everybody hurts af REM

# data[].attributes.subject
Musikvideoer - nutidens lignelser: Everybody hurts af REM

# data[].attributes.headline
Hvor var Gud, da Finn Nørgaard og Dan Uzan blev dræbt?

# data[].attributes.subject
Hvor var Gud, da Finn Nørgaard og Dan Uzan blev dræbt?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ondskaben kom helt tæt på, da to mennesker blev skudt i København. Hvordan forenes ondskab med tanken om en god Gud? Jesus mener, vi skal holde op med at forvente svar på den slags spørgsmål, siger præst

Lige siden kristendommens fødsel har især teologer brudt deres hoveder med, hvordan man forener en god Gud med alverdens onde handlinger. Og nemmere blev spørgsmålet ikke efter drabene på to mennesker i København i forrige weekend.

Den ene, filminstruktøren Finn Nørgaard, blev i dag bisat i Grundtvigs Kirke ved København, mens den anden, Dan Uzan fra det jødiske samfund, blev begravet i sidste uge.

"Meningsløsheden dirrer i luften", som sognepræst Vivi Andersen sagde i sin prædiken under dagens bisættelse.

Så hvor var Gud under mordene på Finn Nørgaard og Dan Uzan? Kan kristendommen givet noget som helst brugbart svar på det?

Ja, mener biskop i Viborg Stift og tidligere generalsekretær i Folkekirkens Nødhjælp Henrik Stubkjær. Han svarer med en beretning fra bogen "Henrejsen" af teologen Dorothee Sölle, som handler om henrettelsen af en jødisk dreng i en tysk koncentrationslejr.

Drengen bliver grebet i at tage et stykke brød for meget, og den tyske øverstbefalende beslutter, at drengen skal hænges til skræk og advarsel for alle i lejren. Samtlige fanger beordres til at se hængningen, og mens drengen hænger og spjætter i galgen og ikke vil give efter for døden, råber én, "hvor er Gud henne?". Lidt efter råber en anden, "han hænger i galgen".

"Ja," siger Henrik Stubkjær.

"Gud var netop hos Dan Uzan, da han blev ramt af en kugle. Gud er den kærlighed, vi møder i Kristus på korset, og han er til stede midt i ondskaben, selvom ondskaben stadig er en realitet i verden."
Men kan det for nogle mon ikke virke lidt provokerende, at Gud er til stede midt i ulykken, men ikke griber ind?
"Jo, det kan synes, som om Gud er fraværende. Men Gud griber ikke ind, for han er ikke nogen marionetfører, der styrer os fra himlen, som var vi dukker. Vi kan blot tro på det kristne håb om, at kærligheden er stærkere og større end døden, og at den dræbte falder i Guds gode hænder," siger Henrik Stubkjær.

Som generalsekretær i Folkekirkens Nødhjælp var han på et tidspunkt med til at sende en volontør til en landsby i Malawi, hvor der var hungersnød. Volontøren meldte tilbage, at det var det mest gudsforladte sted, hun nogensinde havde oplevet.

"Senere mødte jeg præsten fra landsbyen, og han sagde, 'nej, det er netop ikke et gudsforladt sted. For hvis Gud ikke var her, kunne vi slet ikke være her'," siger Henrik Stubkjær.

Præst i Vartov Valgmenighed Niels Grønkjær ser lidt anderledes på det. Vi kan ikke svare på, hvordan Gud kan være god, når der er ondskab til, siger han:

"Jesus mener, vi skal holde op med at forvente svar på den slags spørgsmål."

Niels Grønkjær henviser til en beretning i Det Nye Testamente, hvor Jesus får at vide, at romerne har nedslagtet nogle jøder fra Galilæa, mens de bragte deres offerdyr til templet, og at et tårn er styrtet sammen over 18 sagesløse mennesker. Jesus reagerer blot ved at spørge: "Mener I, at de galilæere var større syndere end alle andre, og mere skyldige end alle andre, fordi det gik dem sådan? Det var de ikke. Men I vil alle gå til grunde, hvis I ikke omvender jer".

"Jesus giver ikke noget svar, for der er ingen forklaring på, at nogle rammes og andre ikke. Men der er måske trøst at hente," siger Niels Grønkjær:

"For jeg tror ikke, at folk søger en forklaring, selvom de spørger 'hvorfor?'. Hvad trøst ville en forklaring give? Det er ikke det, spørgsmålet søger i retning af. Det er snarere et afmægtigt fortvivlelsesudbrud, som søger trøst. Lidelsen er ikke et problem. Lidelsen er en anfægtelse," siger han og lægger vægt på Jesu ord om, at vi skal omvende os:

"Det forstår jeg sådan, at vi ved Guds nåde skal omvende os til det menneskelige og ikke søge overordnede forklaringer, men vedgå os det sorgfællesskab, vi nu står midt i. Trøsten stiller sig ikke fremmed over for den lidelse, som nogen er blevet ramt af."

I den kristne tradition har der været andre måder at forklare det onde på, fortæller Bo Kristian Holm, lektor i teologi ved Aarhus Universitet, som blandt andet beskæftiger sig med begrebet ondskab.

En måde har været troen på, at Gud styrer alting, og at der derfor ikke sker noget, som ikke er Guds vilje. En anden er forestillingen om den straffende Gud. For eksempel i forbindelse med Første Verdenskrig, hvor Tysklands nederlag af nogle teologer blev forstået som Guds straf over et land, som fejlede. Forestillingen findes også blandt nogle kirkeledere rundt om i verden i dag, hvor for eksempel naturkatastrofer eller aids-epidemier er blevet tolket som Guds straf.

Men begge forestillinger er svære at holde fast i, hvis man skal fastholde det kristne billede af Gud som kærlighed, siger Bo Kristian Holm.

I stedet må man begynde ved kristendommens begyndelse - nemlig dér, hvor Gud bliver menneske i Jesus:

"Hvis Gud er blevet menneske, betyder det, at Gud har sat sig på den menneskelige lidelses side. Det er den forståelse, der vinder frem efter holocaust. Hvis Gud giver mening midt i grusomhederne, så må det være fordi, han er til stede midt i lidelsen som den, der kan skabe godt ud af det onde og fastholde forestillingen om håb midt i håbløsheden. Hvordan det konkret viser sig, kan vi ikke generalisere, for det vil altid knytte sig til den person, som erfarer grusomheden," siger han.

Et andet vigtigt budskab, kristendommen kommer med, er, at Gud kan tilgive det, som mennesker ikke formår at tilgive, tilføjer Bo Kristian Holm:

"Det er den del, der er sværere at forstå, for det betyder, at der ikke er nogen, der kan holdes uden for budskabet om Guds tilgivelse. Heller ikke gerningsmanden, der skød Finn Nørgaard og Dan Uzan."

# data[].attributes.attachment_link.title
Hvor var Gud, da Finn Nørgaard og Dan Uzan blev dræbt?

# data[].attributes.attachment_link.description
Ondskaben kom helt tæt på, da to mennesker blev skudt i København. Hvordan forenes ondskab med tanken om en god Gud? Jesus mener, vi skal holde op med at forvente svar på den slags spørgsmål, siger præst Lige siden kristendommens fødsel har især teologer brudt deres hoveder med, hvordan man forener en god Gud med alverdens onde handlinger.

# data[].attributes.headline
Salmernes Bog. Salme 61 GT. Klage- og bønnesalme

# data[].attributes.subject
Salmernes Bog. Salme 61 GT. Klage- og bønnesalme

# data[].attributes.headline
Salmernes Bog. Salme 126 GT. Valfartssalme 

# data[].attributes.subject
Salmernes Bog. Salme 126 GT. Valfartssalme 

# data[].attributes.body
Advarsel mod afgudsdyrkelse og mod at spise offerkød

# data[].attributes.body
Korsfæstelsen

# data[].attributes.headline
Er det Jesus, der omtales i Esajas' Bog?

# data[].attributes.subject
Er det Jesus, der omtales i Esajas' Bog?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De første kristne kunne i Esajas' Bog finde en tolkning af Guds måde at handle på, som også gav mening, når de så på Jesu skæbne, skriver professor, dr.theol. Kirsten Nielsen i Kristendom.dks brevkasse
Spørgsmål
Kære brevkasse

I Esajas' Bog kapitel 11 fortælles der først om fredsriget, som David skal være konge og stamfader for, men senere i kapitel 53 fortælles der om en Messias, som umiddelbart er en rammende beskrivelse af Jesus. Er kapitel 53 også en beskrivelse af David? Og var David da blot en 'mildere' udgave af Jesus? Og hvorfor er kapitlet skrevet i datid, hvis det er en profeti om en kommende Messias?

Venlig hilsen
Astrid
Svar
Kære Astrid

Tak for dit spørgsmål om David og Messias. Profetien om fredsriget i Esajas' Bog kapitel 11 handler om en konge af Davids slægt, som skal komme engang. Det er ikke den kong David, som Bibelen fortæller om, men en af hans slægt. Esajas levede i det 8. århundrede før Kristus, og formentlig har man dengang regnet med, at fredskongen ville blive født meget snart. Det var en politisk urolig tid, hvor man så frem mod, at Gud ville gribe ind og hjælpe sit folk.

Esajas' Bog kapitel 53 er også blevet til i en politisk vanskelig tid, nemlig det 6. århundrede før Kr. En del af Israel er ført i eksil i Babylon, og forfatteren til Esajas kapitel 53 har kæmpet med spørgsmålet om, hvorfor Gud tillod, at hans eget folk blev besejret af babylonerne.

Esajas' Bog kapitel 40-55 indeholder profetier fra denne periode, og nogle af dem skildrer Herrens tjener, som må gennemgå megen lidelse, men trods alt skal opleve lys efter lidelsen. Jeg vil derfor tolke tjeneren som et poetisk billede på det lidende folk, som ikke blot lider for sine egne synder, men stedfortrædende for andre. På den måde kunne lidelserne få mening. De ser altså tilbage på, hvad de allerede har lidt, derfor er verberne oversat i fortid.

Da de første kristne forsøgte at forstå meningen med Jesu lidelse og død, kunne de i Esajas kapitel 53 finde en tolkning af Guds måde at handle på, som også gav mening, når de så på Jesu skæbne. Først død og lidelse, men derefter ophøjelse til frelse for andre.

Ganske som vi kan bruge et stykke poesi, et kærlighedsdigt for eksempel, som et rammende udtryk for vores egen situation, sådan bruger de nytestamentlige forfattere Det Gamle Testamente som nøgle til at forstå, hvad Gud ville med at sende sin søn til verden. Derfor kan skildringerne af Messias i Det Gamle Testamente og skildringerne af Jesus i Det Nye Testamente på mange måder ligne hinanden.

Med venlig hilsen
Kirsten Nielsen

# data[].attributes.attachment_link.title
Er det Jesus, der omtales i Esajas' Bog?

# data[].attributes.attachment_link.description
De første kristne kunne i Esajas' Bog finde en tolkning af Guds måde at handle på, som også gav mening, når de så på Jesu skæbne, skriver professor, dr.theol.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Det er næsten ikke til at bære, og det er absolut heller ikke meningen, at det skal være behageligt. Aldrig har en film skildret lidelse så konsekvent og kompromisløst som Mel Gibsons "The Passion of The Christ".

Som sikkert bekendt er det de 12 sidste timer af Jesu liv, der fortælles om i den allerede meget omtalte film, og selv om korte flashbacks viser glimt fra hans pure ungdom og senere færden sammen med disciplene, koncentrerer filmen sig med uhørt stædighed om at skildre, hvordan Frelseren mishandles og torteres, inden den også meget detaljeret beskrevne kosfæstelse.

Man kan kalde denne grufulde lidelseshistorie monoman, men kulørt spekulation er den helt klart ikke. Tværtimod kan man argumentere for, at når vold på film ofte reduceres til ren og skær underholdning, kan det umuligt være moralsk skadeligt at møde et værk, hvor volden får tilskueren til at krympe sig i afsky og rædsel. Og man kan yderligere mene, at ved at få Jesu lidelser så bloddryppende beskrevet kan det kristne menneske måske værdsætte nåden og frelsen med endnu større taknemmelighed.

Under alle omstændigheder er "The Passion of The Christ" en uhyre magtfuld og ekstremt udtryksfuld film, hvis ubønhørlige realisme forøges af dialogen på aramæisk og latin. Kun en lovlig flittig brug af melodramatisk slowmotion skæmmer stilen, men til gengæld har cheffotografen Caleb Deschanel med inspiration fra den geniale italienske barokmaler Caravaggio skabt udsøgte mørke billeder i en enkel, dæmpet og smagfuld farveskala. Visuelt er filmen et mesterværk, og John Debneys fremragende musik river og flår i tilskuerens følelser.

Filmen er indspillet i Italien med overvejenede europæiske skuespillere i rollerne - det er i sig selv en præstation at gøre den hyperlækre italienske sexbombe Monica Bellucci til en overbevisende Maria Magdalene - men amerikaneren Jim Caviezel yder en uforglemmelig indsats som den sønderpiskede Jesus, totalt renset for de traditionelle skildringers henførte himmelvendte smægten. Og i billedernes baggrund sniger Satan sig stille rundt som en uhyggelig androgyn figur, der til sidst må se slaget tabt, mens en enkelt tåre fra Vorherre rammer jorden og får én til at tænke på slutningen i Lars von Triers "Breaking the Waves".

I forhold til de ferske religiøse glansbilleder i film som George Stevens' "The Greatest Story Ever Told" fortæller Mel Gibsons film en langt større historie, som nok er nøje baseret på de fire evangelier, men langtfra ligner en høvisk genfortælling. Herodes er et latterligt skvat, mens den pragmatiske realpolitiker Pontius Pilatus primært er interesseret i at undgå at fremprovokere en opstand, og tilbage står da det ømfindtlige spørgsmål, om det er det jødiske klerokrati med Kaifas i spidsen, der insisterer på at få Jesus korsfæstet.

Ja, det er det, men det har disse fundamentalistiske religiøse magthavere - som ligner nutidens mullaher og ayatollaher - deres indlysende grunde til. Og selv om det unægtelig er en blodtørstig pøbel, der forlanger Jesus henrettet, er de barbariske romerske soldater dog langt værre, for de handler ud fra en frådende sadisme, der er så brutal, at den næsten tangerer det karikerede.

Dermed - og fordi Jesu mor Maria, spillet af den rumænske jøde Maia Morgenstern, er filmens smukkeste figur - er det vanskeligt at spore nogen kim til antisemitisme i denne bibeltro film om fuldbyrdelsen af Guds vilje med Jesus, og som alle angreb på den kunstneriske frihed har de spredte forsøg på at få filmen censureret ikke virket særlig sympatiske. Til gengæld har de ironisk nok fungeret som uvurderlig PR for en hård og vanskelig film blottet for kommercielle ambitioner.

Det bør ikke skjules, at "The Passion of The Christ" hist og her er så barsk som en regulær splatterfilm. Men det skal samtidig understreges, at der teknisk og æstetisk er tale om stor filmkunst, og at man ikke tidligere har set en religiøst funderet film så viljestærkt søge lutring gennem lidelse og så nådesløst vise nådens pris.

At lave en film om Jesus er ingen ny idé. Faktisk blev den første produceret i Frankrig allerede i 1898, og i stumfilmens æra optrådte Jesus også i vældige værker som Sidney Olcotts "From the Manger to the Cross" fra 1912, D. W. Griffiths "Intolerance" fra 1916 og Cecil B. DeMilles "Kongernes konge" fra 1927 - i sidstnævnte blev Frelseren spillet af den 50-årige H. B. Warner!

I 1961 instruerede amerikaneren Nicholas Ray en ny version af "Kongernes konge", nu med den nydelige Jeffrey Hunter som Jesus - i branchekredse blev filmen hånligt omtalt som "I Was a Teenage Jesus" - og i 1965 fulgte George Stevens' gigantiske og ret bombastiske "The Greatest Story Ever Told" med en svensk Jesus, nemlig Max von Sydow.

Allerede året før havde den originale italiener Pier Paolo Pasolini leveret en mere personlig, næsten dokumentarisk virkende fortolkning af det bibelske stof i "Matthæusevangeliet", og i 1988 fremførte amerikaneren Martin Scorsese en lige så utraditionel version i sin både seriøse og omstridte "The Last Temptation of Christ" med Willem Dafoe i titelrollen.

Jesus har også optrådt i to ukontroversielle musical-filmatiseringer fra 1973, Norman Jewisons "Jesus Christ Superstar" og David Greenes "Godspell", mens Monty Pythons "Life of Brian" trods sit fejlagtige ry for blasfemi udtrykkeligt ikke handler om Jesus.

Det gør til gengæld Jens Jørgen Thorsens danske "Jesus vender tilbage" (1992), men efter at dette filmprojekt lige siden midten af 1970erne havde vakt furore og protester - sågar fra Vatikanet - viste filmen sig at være dybt dilettantisk og blev en tordnende fiasko.

# data[].attributes.attachment_link.description
Det er næsten ikke til at bære, og det er absolut heller ikke meningen, at det skal være behageligt. Aldrig har en film skildret lidelse så konsekvent og kompromisløst som Mel Gibsons "The Passion of The Christ".

# data[].attributes.attachment_link.title
Kirkepostillen - Om Kristi lidelses betragtning

# data[].attributes.attachment_link.description
Martin Luthers Kirkepostil, prædiken om Kristi lidelses betragtning

# data[].attributes.body
| Lucas Cranach the Younger