# data[].attributes.body
Intrarea Domnului în Ierusalim, împreună cu Sâmbăta lui Lazăr, de care este indisolubil legată, inclusiv liturgic, fac trecerea de la perioada Postului mare - care ia sfârșit în seara de vineri care precedă Sâmbăta lui Lazăr - la Săptămâna Mare, a Patimilor și a Învierii Mântuitorului.

# data[].attributes.body
Floriile

Numele popular de Florii păstrat pentru praznicul Intrării Domnului în Ierusalim provine de la numele sărbătorii antice romane (păgâne) a primăverii, Floralia, care se desfășura în antichitate cam în perioada în care astăzi se sărbătorește Intrarea Domnului în Ierusalim. Calendarul liturgic creștin l-a înlocuit pe cel păgân, inclusiv în memoria oamenilor. Dar, întrucât la începuturile instituirii creștinismului în Imperiul Roman acestea erau încă o realitate sau cel puțin o amintire recentă, suprapunerea calendaristică a fost astfel gândită încât sărbătorile păgâne să fie cu totul înlocuite cu cele creștine, uneori acestora suprapunându-li-se temporal celebrările creștine. În limba română, memoria populară a păstrat însă pentru praznicul creștin numele sărbătorii antice.

# data[].attributes.body
Cina cea de taină  este o pictură murală a lui Leonardo da Vinci, realizată între 1495 și 1498 pentru patronul său, ducele Ludovic Sforza din Milano.

# data[].attributes.body
În 1980, împreună cu biserica și cu mănăstirea dominicană, opera lui Leonardo a fost declarată de către UNESCO patrimoniu al umanității. Există două copii în mărime naturală a Cinei lui Leonardo: una se găsește la Biserica Minoriților din Viena, alta în muzeul mănăstirii din Tongerlo (Belgia).

# data[].attributes.body
Rugăciunea din Grădina Ghetsimani -Catedrala Episcopală din Roman

„Părintele Meu, de este cu putință, treacă de la Mine paharul acesta, dar nu precum voiesc Eu, ci precum voiești Tu“ (Matei 26, 39).

Aflăm din Sfânta Scriptură că Domnul Iisus Hristos, Fiul lui Dumnezeu, avea locul preferat de rugăciune în grădina Ghetsimani, loc a cărui nume înseamnă „presă de ulei“ și care se află în estul Ierusalimului, nu departe de Templu. Domnul Iisus a ales această grădină ca loc unde să-și trăiască ultimele Lui clipe înainte de-a fi prins, judecat, condamnat și răstignit. Domnul Iisus a dat în grădina Ghetsimani, cea mai mare luptă a vieții sale pământești. În noaptea aceea, acolo, a avut loc apogeul suferințelor Domnului Iisus. În acest fel, Ghetsimani a devenit un nume ce semnifică un loc al unei imense suferințe și al unui extraordinar curaj al supunerii

# data[].attributes.body
Răstignirea lui Iisus a fost un act care a avut loc în secolul I, interpretat de creștini drept crucificarea lui Mesia, în persoana lui Iisus din Nazaret. Arestarea, procesul și condamnarea sa de către pretorul roman Pilat din Pont sunt descrise de cele patru evanghelii.

# data[].attributes.body
Pilat ingaduie ingroparea victimelor, dar ordona verificarea prealabila a decesului. In acest scop, el trimite ostasi pe Golgota - altii decat aceia care pazeau crucile. Ostasii aplica celor doi talhari rastigniti impreuna cu Domnul pedeapsa zdrobirii fluierelor picioarelor, care grabeste procesul mortii si face cu neputinta reintoarcerea vietii. Zdrobirea fluierelor picioarelor (crurifragium) era ultimul si cel mai ingrozitor act de cruzime fata de cei rastigniti. Ea era de prisosi pentru Iisus, care murise: de cateva minute.

Ca sa-I asigure totusi o moarte definitiva, sutasul infige: sulita in coasta Lui Iisus, strapungandu-I inima. Din rana, a iesit sange si apa, ceea ce arata evidenta decesului. Biserica vede in aceste doua elemente simbolul Sfintei Euharistii si simbolul Tainei Sfantului Bbtez si le aminteste totdeauna la Proscomidie (Ioan XIX, 31-37).

a) Iosif din Arimatea, membru al sinedriului si prieten intr-ascuns al Mantuitorului, vine la Pilat si cere trupul lui Iisus. Pilat se mira cand afla ca Iisus a murit atat de curand. Centurionul e insa de fata si confirma spusele lui Iosif. Legea iudaica interzicea inmormantarea onorabila a rastignitilor. Legea romana ingaduia insa, in anumite cazuri si numai pe baza unei autorizatii speciale date de catre autoritatea locala suprema, ca victimele sa fie cedate rudelor sau cunoscutilor in vederea inmormantarii. Pilat aproba deci cererea lui Iosif, conformandu-se datinilor romane (Digeste XLVIII, 24). Altfel, trupul Domnului urma sa fie aruncat de ostasi in groapa comuna pregatita pentru cei rastigniti (Ioan XIX, 38).

# data[].attributes.body
Învierea lui Iisus Hristos (Învierea Domnului) este un fundament doctrinar și ritual pentru credința creștină - ortodoxă, catolică și protestantă. Este practic temelia bisericii pe care o cunoaștem astăzi. Acest eveniment este relatat de scrierile vremii și de apostolii lui Hristos. La început, învierea ca doctrină nu a fost acceptată în Imperiul Roman cu excepția primilor creștini.

„Iar a doua zi, care este după vineri, s-au adunat arhiereii și fariseii la Pilat, zicând: Doamne, ne-am adus aminte că amăgitorul Acela a spus, fiind încă în viață: După trei zile Mă voi scula. Deci, poruncește ca mormântul să fie păzit până a treia zi, ca nu cumva ucenicii Lui să vină și să-L fure și să spună poporului: S-a sculat din morți. Și va fi rătăcirea de pe urmă mai rea decât cea dintâi. Pilat le-a zis: Aveți strajă; mergeți și întăriți cum știți. Iar ei, ducându-se, au întărit mormântul cu strajă, pecetluind piatra.”