# data[].attributes.attachment_link.description
På et møde i Hofbräuhaus i München den 24. februar 1920 fremlagde Hitler det nye partiprogram for partiet, hvis navn kort efter blev ændret til NSDAP. Kilde: Walther Hofer: Nationalsocialismen. 1978. Det tyske Arbejderpartis program er et tidsprogram.

# data[].attributes.headline
Blandede inspirationskilder, bl.a. om "Se questo è un uomo"

# data[].attributes.subject
Blandede inspirationskilder, bl.a. om "Se questo è un uomo"

# data[].attributes.attachment_link.description
Den italienske forfatter Primo Levi overlevede 11 måneder i den nazistiske kz-lejr Auschwitz og er især kendt som såkaldt vidnesbyrdforfatter, der i sine bøger aflægger rapport om udryddelseslejren - for at det ikke skal ske igen og for at give de døde et ansigt.

# data[].attributes.attachment_link.title
Hvad er kildekritik? - Københavns Universitet

# data[].attributes.attachment_link.description
For det første er det vigtigt at gøre sig klart, at der ikke findes "dårlige" kilder. Det kommer helt an på problemformuleringen, hvilke kilder, der kan bruges. Nazistisk propaganda kan f.eks. ikke sige noget om "hvordan jøderne var", men det kan sige noget om "hvordan nazisterne ønskede at fremstille jøderne".

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Den skæbnen havde ført til venstre række, blev i gaskammeret forvandlet til et lig få timer efter ankomsten. (Hvis gaskamrene og krematorierne var fulde, blev han skudt og (dernæst, red.) brændt på et ligbål.) Mindre heldig var den, som modstanderen havde udset til den højre række. Han var fortsat dødsdømt, men med den forskel, at han i tre eller fire måneder, eller så længe han holdt ud, var nødt til at underkaste sig al den gru koncentrationslejren havde at byde på - lige til han faldt omkuld, fuldstændig udmattet. Han blødte fra tusind sår. Maven snørede sig sammen af sult, øjnene var hærgede, og han stønnede som en gal. Han trak sin krop over de snedækkede jorder til han ikke orkede mere. Veltrænede hunde gøede efter den elendige, udmagrede krop, og når selv lusene forsvandt fra hans udtørrede krop, var udfrielsens time nær. Hvem var det da - af vore forældre, brødre eller børn - som var heldigst, de som havnede til venstre, eller de der havnede til højre?"

# data[].attributes.attachment_link.title
Kilde: Læges beretning fra Auschwitz om selektionen og arbejdslivet

# data[].attributes.attachment_link.description
"Den skæbnen havde ført til venstre række, blev i gaskammeret forvandlet til et lig få timer efter ankomsten. (Hvis gaskamrene og krematorierne var fulde, blev han skudt og (dernæst, red.) brændt på et ligbål.) Mindre heldig var den, som modstanderen havde udset til den højre række.

# data[].attributes.headline
Kilde fra kommandant: De første transporter til Auschwitz

# data[].attributes.subject
Kilde fra kommandant: De første transporter til Auschwitz

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"I foråret 1942 kom så de første transporter fra Øvreschlesien af jøder, som alle skulle udryddes. De førtes fra rampen (togrampen, red.) ind over engene ved det senere byggeafsnit II til bondegården - Bunker I. Aumeier, Palitzsch samt nogle Blockführer'e ledsagede dem og snakkede så naturligt som muligt, spurgte dem ud om deres erhverv og kvalifikationer for at vildlede dem. Da de ankom til gården, måtte de klæde sig af. De gil til at begynde med også ganske roligt ind i de rum, hvor de skulle desinficeres. Indtil nogle blev betænkelige og begyndte at tale om kvælning og udryddelse. Straks opstod der en slags panik. Men hurtigt fik man dem, der endnu stod udenfor, drevet ind i [gas-]kamrene og dørene skruet til.

Ved de næste transporter fandt man med det samme frem til de mere urolige gemytter og tabte dem ikke af syne. Lagde man mærke til det mindste tegn på uro, blev de, der der var skyld i det, uden at man lagde mærke til det, ført om bag huset og dræbt med et gevær af lille kaliber, som ikke kunne høres af de andre. [...]

Mange kvinder gemte deres spædbørn i tøjbunkerne. Det passede særkommandoets folk særligt på, og de talte godt for kvinden, indtil hun tog sit barn med. Kvinderne mente ikke, at desinficering var sundt for børnene, derfor gemte de dem. Småbørnene græd ofte ved den uvante måde at blive klædt af på, men når mødrene, eller mænd fra sonderkommandoet, trøstede dem, blev de rolige og gik ind i kamrene med et stykke legetøj i hånden, mens de drillede hinanden og legede sammen.

Jeg har også bemærket kvinder, der anede eller vidste, hvad der ventede dem, og alligevel formåede at skæmte med deres børn og snakke sødt til dem, mens angsten for døden stod malet i deres øjne. En kvinde trådte engang, da hun kom forbi, tæt hen til mig, og idet hun pegede på sine fire børn, der pænt holdt hinanden i hænderne for at hjælpe de mindste over ujævnhederne i terrainet, hviskede hun: "Hvordan kan I få jer selv til at dræbe disse skønne og kære børn? Har I da slet ikke hjerte i livet? [...]""

# data[].attributes.attachment_link.title
Kilde: De første transporter til Auschwitz. Fortalt af kommandanten i Auschwitz, Rudolf Höss

# data[].attributes.attachment_link.description
"I foråret 1942 kom så de første transporter fra Øvreschlesien af jøder, som alle skulle udryddes. De førtes fra rampen (togrampen, red.) ind over engene ved det senere byggeafsnit II til bondegården - Bunker I. Aumeier, Palitzsch samt nogle Blockführer'e ledsagede dem og snakkede så naturligt som muligt, spurgte dem ud om deres erhverv og kvalifikationer for at vildlede dem.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Jeg vil samtidig henlede opmærksomheden på at lejren som bekendt også fungerede som et gigantisk biologisk og socialt eksperiment.

Man lukkede tusinder af mennesker, forskellige af alder, baggrund, oprindelse. sprog og kultur, inde bag pigtråd. lod dem leve et strengt kontrolleret liv som var ens for alle og ikke opfyldte nogens behov, som var hårdere end den skrappeste forsøgsleder kunne have udtænkt, for at undersøge hvad der er indbygget og hvad der er tillært, når menneskedyret kæmper for sit liv.

Jeg tror ikke på den åbenlyse og lette udledning: at mennesket er fundamentalt egoistisk, brutalt og dumt i sin opførsel når alle civilisationens institutioner fjernes, og at en Häftling (kz-lejrfange, red.) derfor ikke er andet end et menneske uden hæmninger. Jeg tror snarere, at den eneste konklusion vi kan drage er, at ansigt til ansigt med påtrængende fysiske og psykiske behov træder mange sociale vaner og instinkter ud af funktion.

Et andet forhold synes mig derimod en større opmærksomhed værdig: Der findes to klart adskilte kategorier af mennesker: dem der klarer sig og dem der går til grunde. Andre modsætningspar (gode og onde, kloge og dumme, modige og feje, heldige og uheldige) er mindre tydelige. De synes mindre væsentlige og giver større spillerum for flere og mere komplekse opdelinger.

En sådan opdeling er ikke nær så klar i det almindelige liv; for dér sker det kun sjældent at et menneske helt mister fodfæste. Normalt er et menneske nemlig ikke alene, og selv om det går op og ned for ham i livet, er han stadig forbundet med sine naboer, hvorfor det hører til undtagelserne at nogen opnår ubegrænset magt eller går helt i opløsning som følge af en konstant række nederlag. Desuden er alle normalt i besiddelse af så mange åndelige, fysiske eller endog finansielle ressourcer at sandsynligheden for et skibbrud, for total utilstrækkelighed over for livet, ikke er særlig stor. [... ]

Men i koncentrationslejren er alting anderledes. Her er kampen for at overleve nådesløs, thi alle er alene på frygteligste mest desperate vis. Hvis en eller anden "Nul Atten" vakler, har han ingen til at række sig en hjælpende hånd. Tværtimod vil andre skubbe ham til side, for ingen er interesseret i at arbejde sammen med en muselmand. (Dette ord "Muselmann" blev brugt af lejrens ældste, jeg ved ikke hvorfor, til at beskrive den svage, den uegnede, den der var dømt til udvælgelse). Og hvis nogen, ved et mirakel af desperat tålmodighed og snedighed, finder en ny måde til at undgå det hårdeste arbejde, får en ny idé som kan skaffe ham nogle få gram ekstra brød, vil han holde sin metode hemmelig, og det vil man ære og respektere ham for, og de personlige fordele han derved opnår vil gøre ham stærkere og derfor også frygtet, og den der frygtes, er ipso facto (ved selve handlingen, red.), bestemt til at overleve.

I historien som i livet ser man ofte glimt af den frygtelige lov der siger: "Enhver som har skal der gives, men den som ikke har, fra ham skal endog det tages som han har." I lejren hvor mennesket er alene, og hvor kampen for livet er reduceret til urtidsagtige mekanismer, fungerer denne uretfærdige lov i bedste velgående og anerkendes af alle. [...]

Resultatet af denne naturens nådesløse udvælgelse kan læses i statistikkerne over lejrbefolkningens bevægelser. I Auschwitz, i 1944, var der kun et par hundrede af de 150.000 gamle jødiske fanger (vi vil ikke tale om de andre her, da deres betingelser var anderledes) med "kleine Nummer", lave numre, der overlevede, og ikke én af dem var en normal Häftling som havde været i de normale Kommandos (arbejdshold, red.) og levet af den tildelte ration. Kun læger, skræddere, skomagere, musikere, kokke eller unge attraktive homoseksuelle overlevede, venner eller landsmænd til en af lejrens højtstående; eller særdeles brutale, stærke og umenneskelige individer som SS-kommandoen, med sin aldrig svigtende sataniske sans for menneskets natur, havde anbragt stillinger som Kapo'er (Kameradschaftspolizei, fange der bruges som leder af arbejdshold bestående af medfanger, red), Blockältester (den ældste fange i en barak, red.) osv. Eller endelig dem der, uden at opfylde nogen speciel funktion, altid havde været snedige og energiske nok til at kunne organisere sig til lidt af hvert, hvorved de, ud over materielle fordele og berømmelse også havde vundet sig overbærenhed og respekt hos de mest indflydelsesrige i lejren. [...]

At lade døden indhente sig er det enkleste. Dertil kræves kun at man udfører alle sine ordrer til punkt og prikke, ikke spiser andet end sin ration og følger den fastsatte disciplin såvel på arbejdet som i lejren. Erfaringen har vist at gør man det, kan man undtagelsesvis overleve i mere end tre måneder. Alle muselmænd som endte i gaskamrene har samme historie, eller rettere, de har ingen historie. De lod sig glide ned ad skrænten til de nåede bunden, så naturligt som vandløb søger havet. [...]

Den mest befærdede vej er, som jeg allerede har sagt, "Prominenz" (fanger der har skaffet sig en attraktiv position i lejren, red.). "Prominenten" er ordet for lejrens ledere, fra Häftlinge-lederen (Lagerältester) til Kapo'er, kokke, sygeplejere, nattevagter, ja selv barak-fejeren, Scheissminister og Bademinister, lokumsforvalter og badechef. De der især interesser mig er de jødiske prominente, for mens de andre, ved deres naturlige overlegenhed, automatisk anbringes på betroede poster fra det øjeblik de træder ind i lejren, må jøderne intrigere og arbejde hårdt for at tilegne sig samme privilegier. [...]"

# data[].attributes.attachment_link.title
Kilde: Kz-fangen Primo Levi om "Dem der går til og dem der overlever" i en kz-lejr

# data[].attributes.attachment_link.description
Primo Levi (1919-1987) begik selvmord i 1987. Han havde overlevet Auschwitz efter at være blevet arresteret i Italien i december 1943 og sendt til Auschwitz i januar 1944 som 24-årig - og jøde.

# data[].attributes.attachment_link.title
Social Science Techniques and the Study of Concentration Camps on JSTOR

# data[].attributes.attachment_link.description
Hannah Arendt, Social Science Techniques and the Study of Concentration Camps, Jewish Social Studies, Vol. 12, No. 1 (Jan., 1950), pp. 49-64

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
danish center for holocaust and genocide studies

# data[].attributes.attachment_link.title
The Danish Center for Holocaust and Genocide Studies

# data[].attributes.attachment_link.description
Welcome to the Danish Center for Holocaust and Genocide Studies. The Danish Center for Holocaust and Genocide Studies is an independent institution with the Danish Ministry of Foreign Affairs. The purpose of the Center is to investigate genocides, including the particular Danish aspects of the Holocaust, to develop methods to prevent future genocides and to inform about the Holocaust and other Genocides.