# data[].attributes.body
La Guerra Civil espanyola va ser un conflicte bèl·lic que va enfrontar el govern de la Segona República Espanyola, que tenia el suport de les organitzacions d'esquerres, contra una part de l'exèrcit i de les organitzacions de dretes. Fou un fet històric decisiu de l'Espanya del segle xx, ja que el cop d'estat i la posterior guerra civil representaren la culminació de totes les contradiccions socials, polítiques i ideològiques que s'havien generat a la societat al curs dels decennis anteriors.
La guerra es va iniciar amb un alçament militar el 17 de juliol de 1936 a la guarnició de Melilla, que l'endemà es va estendre pertot arreu de l'Estat.

# data[].attributes.body
L'1 d'abril de 1939 acabava el conflicte bèl·lic que durant tres anys havia enfrontat franquistes i republicans. El desenvolupament de la guerra i, sobretot, la caiguda de Catalunya, va generar un èxode de ciutadans republicans

# data[].attributes.headline
Nens preparats per l'evacuació d'Espanya amb el puny alçat 

# data[].attributes.subject
Nens preparats per l'evacuació d'Espanya amb el puny alçat 

# data[].attributes.body
Falten dos dies perquè arribi un dels Nadals més tristos que es recorden a Catalunya. Tot i els intents de la premsa i la ràdio per aixecar la moral, la majoria de la població ja només espera l'arribada dels franquistes. L'avanç dels rebels és imparable. Les notícies de les primeres poblacions caigudes en mans dels feixistes són alarmants.

Si bé ja feia setmanes que es vaticinava la crua realitat en forma de derrota, l'alè dels soldats enemics ha provocat que la situació s'acceleri.

# data[].attributes.headline
Desenes de milers de persones al pas del Pertús, a la frontera amb França, camí de l'exili

# data[].attributes.subject
Desenes de milers de persones al pas del Pertús, a la frontera amb França, camí de l'exili

# data[].attributes.body
Catalunya havia estat, el 1938, la destinació de milers de ciutadans espanyols. A la tardor la xifra arribà al milió d'ésser humans, ciutadans provinents sobretot d'Andalusia, Castella i Extremadura, però també del País Basc, Astúries, Santander i Aragó.

# data[].attributes.body
Però amb la imminent caiguda de Catalunya, que es visualitzà cap a les acaballes de la batalla de l'Ebre, la tardor del 1938, espanyols i catalans van començar a mirar cap a França. Camins, a l'hivern, nevats, gairebé impracticables, fet que agreujà la situació de la gent, famèlica, malalta, cansada. Com va escriure Antoni Rovira i Virgili, «cada carro és una família que se'n va; cada renglera de carros és una vila que es buida».

# data[].attributes.body
El drama augmentà quan milers de persones arribaren a la frontera francesa entre les acaballes del 1938 i el gener del 1939 i es trobaren les portes tancades. El 5 de febrer, a la tarda, uns vint mil combatents republicans, la majoria ferits, van creuar els darrers metres que separaven Catalunya de l'Estat francès. A l'altra banda de la frontera, van deixar les armes, una escenificació visual que la guerra ja era història per a tots ells. Els darrers ho feren abans de les dues de la tarda del dia 9. Al cap d'uns minuts, l'Exèrcit feixista arribava en aquest punt.

# data[].attributes.body
Però Negrín va tornar a la Vajol per tancar assumptes d'estat i pel camí es trobà amb Lluís Companys i el president del Govern basc, Aguirre, acompanyats dels seus consellers. Li oferiren tornar amb ells, però Negrín s'hi negà.

# data[].attributes.body
Només entre l'1 i el 10 de febrer, 114.000 refugiats, dones, criatures i vells. Van ser traslladats el dia 5 de Febrer, a les platges d'Argelers, a Sant Cebrià, a partir del dia 7,i també al Barcarès, el 9 de febrer.

# data[].attributes.body
Fosses comunes ,és un lloc on s'enterren a multituds de gent sense identificar generalment per crims de guerra.

# data[].attributes.body
En qualsevol d'aquests camps, el record dels que hi van malviure és desolador. Tampoc no hi ajudava el tracte dels soldats francesos, sobretot els senegalesos i els espahís, que al crit d'«Allez, allez!» tractaven els soldats catalans i espanyols com a presoners i no pas com a militars defensors d'un estat democràtic, derrotat, però democràtic.

# data[].attributes.body
Com que interessava que el nombre de refugiats no augmentés, els francesos van iniciar una campanya propagandística recomanant als exiliats que podien tornar a l'Espanya de Franco sense por de represàlies sempre que no haguessin comès delictes de sang.Un altre camp de mal record pel tracte inhumà fou el de Vernet, a la regió de l'Arièja, on els primers dies de març foren internades 10.000 persones, la majoria soldats de l'antiga columna Durruti.

# data[].attributes.body
Afortunadament, la de nous camps per a refugiats comportà la descongestió dels d'Argelers, Sant Cebrià i el Barcarès. Al camp de Bram, per exemple, format per 150 barraques i que arribà a acollir 17.000 refugiats, hi moriren 87 persones en dos mesos per les pèssimes condicions de salubritat. Els refugiats hi organitzaren corals, grups de bastoners, castellers, esbarts dansaires i, fins i tot, s'hi construí un estadi per a la pràctica de diversos esports.

# data[].attributes.body
En aquells moments, la Generalitat republicana presidida per Lluís Companys va ajudar molta gent a fugir de la ira revolucionària que es desfermà a les principals ciutats catalanes l'estiu del 1936.

# data[].attributes.body
A espanya durant la guerra civil i després es va fusilar,assassinar a molta gent,van quedar enterrats a les fosses comunes.Ja més de 4000 fosses comunes a espanya amb més de 100.000 persones enterrades, a dia d'avui i gent que busca els seus familiars a les foses d'espanya.

# data[].attributes.body
Espanya és el segon país amb més fosses comunes del món després de Camboya

# data[].attributes.body
Com apunten diversos historiadors, les xifres d'exiliats durant els primers mesos de la guerra civil són poc fiables, ja que molts ho feren de manera clandestina. La majoria passaren per França una temporada abans de tornar a zones de la nova Espanya de Franco on molts catalans es posaren al servei dels militars rebels.

# data[].attributes.body
L'historiador Javier Rubio, en un dels millors estudis sobre l'exili republicà, quantifica en unes 470.000 les persones que van creuar la frontera amb França els dos primers mesos del 1939. A la darreria del 1939, del gairebé mig milió de refugiats que hi havia a França a l'inici d'any, en quedaven uns 182.000 repartits arreu del món, entre la mateixa França, la Unió Soviètica, altres països europeus i Amèrica.

# data[].attributes.body
A la dictadura les dones no tenien drets ja que totes les seves propietats eren del marit, no deixaven que se separessin i no avisa llei de maltractaments.

# data[].attributes.body
La màxima autoritat eren les forces armades i l'església ja que a la dictadura havies de creure en la religió cristiana.

# data[].attributes.body
Les persones que pertanyien a aquesta comunitat eren castigades i torturades de vegades amb la mort perquè segons ells era un pecat.
Federico García Lorca era un escriptor molt famós que va ser afusellat pel cul per ser gai.