# data[].attributes.body
професійний артист Середньовіччя,який заробляє співом і грою на музичних інструментах з пам'яті.

# data[].attributes.body
Любовна лірика, правда не народна, а лицарська, у ХІІ ст. якось відразу зайняла одне із самих видних місць у літературі середніх століть. Цей розквіт світської ліричної поезії, що почався на півдні Франції, у Провансі, а потім охопив ряд європейських країн, знаменувало настання нового етапу в культурній історії середньовічної Європи.

Трубадури- французькі середньовічні поети -барди, автори пісень і часто виконавці.

Вірші складалися з урахуванням того, що їх обов'язково мала супроводжувати музика. Мандруючи з міста до міста, нерідко в супроводі професійних музикантів, що називалися жонглерами, трубадури виконували свої пісні під арфу, флейту, лютню або гітару. У замках аристократів, на ринках, лицарських турнірах, ярмарках будь-які святкування неодмінно супроводжувались музикою і часто запрошувалися саме трубадури.

# data[].attributes.headline
Бертран де Борн

# data[].attributes.subject
Бертран де Борн

# data[].attributes.body
Легендарна біографія приписує йому пристрасть до війни: "якщо траплявся мир і укладалось перемир'я, Бертран дуже бував незадоволеним і намагався своїми сирвентами розладнати мир". Оспівував війну, подвиги феодалів. В одній із сирвент писав:

"До серця рицар той мені,
Що, першим кинувшись у бій,
Летить безстрашно на коні,
Запалює загін весь свій
Відвагою п'янкою.
Ось бій шалений закипів,
І мчить боєць серед полів,
Рискує головою,-
Складу тому свій кращий спів,
Хто йде вперед на ворогів!

Тріщать шоломи і щити
Від палиць і мечів дзвінких.
Рідіють воїнів ряди,
Не стримать коней бойових
Уздечкою тугою.
Хто честь свою не поганьбив,
Той сповнений під час боїв
Турботою одною —
Щоб якнайбільш стинать голів.
Хоробрих надихає гнів!"

# data[].attributes.body
ліричні французькі поети , автори ліричних творів і героїчних поем.

Основні жанри — романси, історичні або ткацькі пісні, зворушливі оповіді про кохання, пісні танцювальні та весняні, пісні-скарги на жіночу долю, пастурелі. Усі ці пісні дійшли до нас у переробленому вигляді. Для цих творів характерні простота мови та щира безпосередність.

ПАСТУРЕЛЬ -пісня-оповідь про зустріч ліричного героя (як правило, лицаря) з пастушкою (pastoure) і його загравання, які часто перериваються агресивним втручанням одного з пастухів.

# data[].attributes.headline
Прослухайте пастурель

# data[].attributes.subject
Прослухайте пастурель

# data[].attributes.body
(нім. Minnesinger — той, що оспівує кохання) — німецькі лицарські поети-співаки XII—XIV ст. Куртуазна лірика мінезингерів склалася під впливом поезії романських трубадурів і труверів. Головними темами німецького мінезангу є служіння Дамі, висока любов, переживання ліричного героя.

# data[].attributes.body
— мандрівні священики і монахи-утікачі у XI–XIV ст, у Західній Європі, що складали вірші, виконували пісні та декламували прозу на площах міст та на різних зібраннях. Особливістю творчості вагантів була постійна критика католицької церкви і духовенства за їхню скупість, лицемірство і невігластво.

«Зневага» до книжок і знань була їхньою літературною грою. Самі вони були дуже високоосвіченими людьми і не уявляли свого життя без книжок.

Ця вільна ватага, яка мандрувала Європою зі сходу на захід, з півдня на північ, не мала ні національності, ні суспільного стану. Вони знали, що таке бідність, приниження. Це зближувало їх із простим людом. Хоча соціальний рівень вагантів був невисоким, вони відчували себе інтелектуальною елітою, бо знання латини вирізняло їх з-поміж «невігласів». Ваганти добре розуміли одне одного, оскільки латину іноді знали краще за рідну мову.

Ваганти не зневажали науку, довгі роки вчилися, складали важкі іспити, досягали великої вченості. А ненадовго відклавши книжки, підсміювалися із себе, співаючи жартівливих пісень про марно витрачені молоді роки.

Поезія вагантів анонімна. Цьому сприяв спосіб життя вагантів. Вірші, які складалися в їхньому середовищі, ставали спільним надбанням, і кожен міг додати до них щось своє. Так з являлися нові варіанти і наслідування. Проте в анонімній масі збереглося кілька імен поетів-вагантів — Нримас Орлеанський, Архіпіїт Кельнський. Вальтер Шатільонський.

# data[].attributes.headline
ПРОЧИТАТИ ЛІРИКУ ВАГАНТІВ

# data[].attributes.subject
ПРОЧИТАТИ ЛІРИКУ ВАГАНТІВ

# data[].attributes.body
Бідний студент

1. Стану я духовного.

Злидень поміж вами,

Для страждань народжений

Плентаюсь світами.

2. Я до всіх премудростей

Прагнув причаститись,

Тільки злидні капосні

Не дали довчитись.

3. Одяг подірявлений

На мені, недужім,

І в морозну днину я

Аж тремчу від стужі.

4. То ж до церкви Божої

Не ходжу по праву:

Чи в лахмітті вистоїш

До кінця відправу?

Вам, міські правителі,

Шлю свої благання:

Не жалійте бідному

Крихти подаяния.

6. Трішечки вподібніться

Доброму святому —

Вкрийте одежиною

Бідного сірому!

7. А за те, що зволили

Жебрака одіти,

Бог воздасть сторицею

На тамтому світі!

# data[].attributes.body
східнослов'янські професійні мандрівні співці й актори (лицедії), учасники свят, обрядів, ігор.

Скоморохи («веселі люди») розважали народні маси співом, дотепами, музикою, танцями, драматичними сценками, акробатикою, дресированими тваринами, користуючись у виступах масками та втягуючи у гру глядачів.

Музичні інструменти - балалайки, домри, волинки, бубна. За кожним персонажем був закріплений певний характер і маска, які не змінювалися роками.

# data[].attributes.body
Творчість трубадурів і вагантів, труверів, хоча й не вичерпує всього багатства європейської середньовічної лірики, все ж дає уявлення про той розквіт, який настав у ліричній поезії Європи. Якщо не зважати на класичну стародавність, то це був період першого великого розквіту європейської лірики, за яким настав ще більш могутній — доба Відродження.