# data[].attributes.headline
Описати діяльність уні

# data[].attributes.body
Описати діяльність університету

# data[].attributes.attachment_link.title
Університет Сорбонна в Парижі » Sorbonne Université » Global Study

# data[].attributes.attachment_link.description
Global Study допоможе вступити до Сорбонського Університету ⚡ Підбір факультету ► Оформлення документів ► Допомога в переїзді ⚡ Звертайтесь!

# data[].attributes.headline
Описати діяльність уні

# data[].attributes.body
Описати діяльність університету

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
у

Берлінський університет імені Гумбольдтів ( нім. Humboldt-Universität zu Berlin, скор. нім. HU Berlin), колишній Берлінський університет, лат. Alma Mater Berolinensis) - найстарший з чотирьох університетів Берліна. Заснований 16 серпня 1809 року за ініціативою Вільгельма фон Гумбольдта. У 1828 році одержав назву Університет Фрідріха Вільгельма на честь прусського короля Фрідріха Вільгельма III, під час правління якого його було засновано; 1949 року перейменовано на честь братів Александра і Вільгельма Гумбольдтів, чиї пам'ятники стоять обабіч входу до головного корпусу.

Заняття в університеті почалися 1810 року, на той момент було зараховано 256 студентів, заняття проводили 52 викладачі.

У XIX столітті університет був одним з найбільших наукових центрів Європи.

У 2009/2010 роках кількість студентів становила 28.239, кількість співробітників університету - 3967 (без Шаріте, 2008).

Викладання велося на юридичному, медичному, філософському і теологічному факультетах. Природничі науки були у той час частиною факультету філософії. Першим ректором став Теодор Шмальц.

Ініціатива заснування університету виходила від найвідоміших учених того часу, перш за все від філософа Йоганна Готліба Фіхте і теолога Фрідріха Шлейермахера.

Під впливом ідей Шлейермахера дипломат і мовознавець Вільгельм фон Гумбольдт розробив концепцію університету. З лютого 1809 року Гумбольдт протягом року був начальником відділу освіти в Міністерстві внутрішніх справ. Його метою було введення нової системи освіти. Основним постулатом його концепції був тісний зв'язок навчання та дослідницької роботи.

Першими професорами університету, які поділяли ідеї Гумбольдта стали Філіп Август Бек (філологія), Альбрехт Пер (сільське господарство), Карл Фрідріх фон Савіньї (юриспруденція) , Крістоф Вільгельм Гуфеланд (медицина) і Карл Ріттер (географія).

Для університету виділили порожній палац принца Генріха Прусського, побудований в 1748- 1766 роках. Неодноразово перебудована будівля і сьогодні є головним корпусом університету.

Незважаючи на переважання традиційних предметів: археології, філології, історії, медицини і теології, в університеті розвивалися і численні нові наукові напрямки в галузі природничих наук, зокрема, завдяки сприянню Александра фон Гумбольдта, брата засновника університету. У другій половині XIX століття почалося створення сучасних дослідницьких і навчальних установ. Такі відомі дослідники як: хімік Август Вільгельм фон Гофман, фізики Герман фон Гельмгольц, математики Ернст Едуард Куммер, Леопольд Кронекер, Карл Вейєрштрасс; лікарі Йоганн Петер Мюллер, Альбрехт фон Грефе, Рудольф Вірхов та Роберт Кох сприяли становленню наукової слави університету далеко за межами Німеччини.

У місті виникали й інші установи, пов'язані з університетом.

1810 року з'явилася медично-хірургічна університетська клініка, потім у 1816 році пологовий будинок, що став в 1882 році першою жіночою клінікою. В 1910 році Фрідріх I розпорядився побудувати перед міськими воротами лікарню для хворих на чуму, яка в 1927 році стала хірургічною університетською клінікою.

З 1889 року природно-історичні колекції університету було перенесено в окрему будівлю, сьогодні Музей Природознавства. Заснована в 1790 році ветеринарна школа стала основою факультету ветеринарної медицини, а заснована в 1881 році Вища сільськогосподарська школа - факультетом сільського господарства.

Часи націонал-соціалізму почалися в Берлінському університеті з дифамації вчених та студентів єврейського походження. Лекції професорів-євреїв бойкотувалися, до слухачів застосовували фізичне насильство. Переслідувалися також неугодні режиму професори. Участь співробітників та учнів університету в спалення книг 10 травня 1933 року стала ганьбою для університету. У наступні роки націонал-соціалісти звільнили третину співробітників, багато вчених і студенти назавжди розпрощалися з університетом.

У січні 1946 року університет знову відкрив свої двері. Заняття проводилися тільки на семи факультетах в частково зруйнованих війною будівлях, потім відкрилися економічний і педагогічний факультети. В 1948 році в Західному Берліні було засновано Вільний університет Берліна, в якому навчалися студенти Берлінського університету, що опинилися поза Радянським сектором Берліна. Так разом з поділом Німеччини відбувся й поділ Берлінського університету.

1949 року Берлінський університет став називатися "Гумбольдтський університет Берліна" на честь братів Гумболдтів, пам'ятники яким стоять при вході до головного корпусу. У цьому найбільшому університеті НДР до 1990 року пройшли навчання майже 150 тисяч студентів. Тут викладали всесвітньо відомі вчені.

На час об'єднання Німеччини в Берліні існувало 4 університети. Виникла необхідність реформувати й переорієнтувати кожен з них, зокрема і Гумбольдтський.

З 1994 року в університеті існує одинадцять факультетів та кілька міждисциплінарних центрів та інститутів. Навчання в університеті стало престижним, так, наприклад, у зимовому семестрі кількість абітурієнтів склала 25 750 чоловік на 3 455 навчальних місць. Навчальні корпуси знаходяться в центрі Берліна, а також в районі Адлерсгоф та в північній частині Берліна. 14 % студентів становлять іноземні студенти з більш ніж 100 країн. Вартість навчання за зимовий семестр 2008-2009 року склала 242,68 євро, включаючи проїзний квиток.

З 2006 року університет почав он-лайновий прийом аплікаційних форм на навчання.

Університет підтримує партнерські відносини з понад 170 науковими закладами по всьому світу.

Факультет юриспруденції;

Факультет сільського господарства та садівництва;

I факультет математики та природничих наук (фізика, біологія, хімія);

II факультет математики та природничих наук (математика, інформатика, психологія, географія);

Шаріте - медичний факультет університету в Берліні (спільний факультет медицини Гумбольдтского і Вільного університетів);

I факультет філософії (філософія, історія, бібліотекознавство, інформатика, європейська етнологія);

II факультет філософії (кафедра німецької літератури, кафедри німецької мови та лінгвістики, англістіки, американістики, романістики, класичної філології, інститут Північної Європи);

III факультет філософії (суспільні науки, науки про Азію і Африку, культурознавство, мистецтвознавство);

IV факультет філософії (педагогіка, спортивні науки, якість навчання в системі освіти);

Факультет релігієзнавства;

Факультет економічних наук.

Музей природознавства

Центр Великої Британії

Центр технологій культури імені Германа Гельмгольца;

Центр біофізики та біоінформатики;

Центр прикладної статистики та економіки;

Центр культури античного світу імені Августа Бекля;

Центр інфекційної біології та імунітету;

Центр дослідження метрополій імені Георга Зіммеля;

Центр вивчення значущості мов;

Центр трансдисциплінарних ґендерних студій.

Мовний центр;

Університетська бібліотека;

Мультимедійний центр;

Спортивний центр.

Наукові колекції університету з понад 35 мільйонами експонатів належать до найзначиміших на території німецькомовних держав. Збирання й систематизація колекцій було започатковане в 1700 році разом із заснуванням Прусської Академії наук. Після 1810 року частина цих та інших наукових зібрань була передана університету.

Найбільшою зі 100 колекцій є колекція з природознавства, що складається з 30 мільйонів експонатів, які знаходиться у заснованому в 1889 році музеї природознавства. Тут знаходиться найбільший у світі зібраний кістяк брахіозавра (заввишки 13,27 м), найкраще збережений екземпляр археоптерикса, мінералогічна і петрографічна колекція з найбільшою в Німеччині збіркою метеоритів. Ентомологічна колекція складається з більше 15 мільйонів препарованих тварин.

Історія Гумбольдтського університету пов'язана з багатьма відомими вченими. В 1901 році, коли вперше була присуджена Нобелівська премія, одну з премій одержав нідерландський хімік Якоб Гендрік Вант-Гофф, що працював у Берлінському університеті. Роком пізніше Нобелівською премією з літератури був відзначений Теодор Моммзен, професор історії стародавнього світу. Нобелівську премію з фізики одержали багато вчених, чия наукова діяльність була пов'язана з університетом. Серед 29 лауреатів були Альберт Ейнштейн та Макс Планк. За досягнення в хімії премію отримали Еміль Фішер, Вальтер Нернст та Отто Ган, в медицині Роберт Кох та Отто Генріх Варбург .

Але не тільки нобелівські лауреати прославляли і прославляють Берлінський університет. Це і Генріх Гейне, Адельберт фон Шаміссо, Людвіг Фейєрбах, Отто фон Бісмарк, Карл Маркс, Франц Мерінг, Вільгельм Лібкнехт та Карл Лібкнехт, Альфред Вегенер, Аліса Саломон та Курт Тухольський. Перший синтез амфетаміну був проведений у стінах університету в 1887 році хіміком Лазарем Еделеану.

Ректорами університету були:

та багато інших видатні вчених і діячів культури.

У XIX столітті в університеті навчалися деякі представники української еміграції: Зенон Пеленський, Іван Витвицький, Борис Крупницький, М. Демкович-Добрянський, Р. Данилевський.

У Берлінському університеті викладали або виступали з лекціями українські науковці: Степан Смаль-Стоцький, Дмитро Чижевський, Борис Матюшенко, Володимир Кубійович, Ігор Лоський, Володимир Леонтович, Зенон Кузеля. У Фонетичному інституті Берлінського університету працював Ярослав Рудницький.

Gianluca Falanga: Die Humboldt-Universität. Story, Berlin 2005, ISBN 3-929829-27-4.

Max Lenz: Geschichte der Königlichen Friedrich-Wilhelms-Universität zu Berlin. 4 Bände, Verlag der Buchhandlung des Waisenhauses Holdings, 1910.

Helmut Klein (Hrsg.), Rüger Adolf u.a.: Humboldt-Universität zu Berlin. 2 Bände. Band 1: Überblick 1810-1985. Band 2: Dokumente 1810-1985. Deutscher Verlag der Wissenschaften, Berlin 1985.

Johannes Asen (Bearb.): Gesamtverzeichnis des Lehrkörpers der Universität Berlin. Band I: 1810-1945. Die Friedrich-Wilhelms-Universität; Die Tierärztliche Hochschule, Die Landwirtschaftliche Hochschule; Die Forstliche Hochschule Harrassowitz, Leipzig 1950.

Universität Berlin: Ausschuß für Öffentlichkeitsarbeit der Fakultät: Die Landwirtschaftlich-Gärtnerische Fakultät der Humboldt-Universität zu Berlin. Berlin 1998.

David Koser, Roman Schmidt.: Friedrich-Wilhelm-Universität, In: Hauptstadt des Holocaust. Orte nationalsozialistischer Rassenpolitik in Berlin, Berlin: Stadtagentur 2009, Ort 67, S. 186 ff., ISBN 978-3-9813154-0-0.

Werner Hartke (Hrsg.): Wilhelm von Humboldt 1767-1967: Erbe, Gegenwart, Zukunft. Beiträge, vorgelegt von der Humboldt-Universität zu Berlin anlässlich der Feier des 200. Geburtstages ihres Gründers. Niemeyer, Halle/Saale 1967. (Beiträge zur Geschichte der Humboldt-Universität) Holdings: HUB50.WG055. (enthält: Heinz Warnecke: Zeittafel zur Gründung der Berliner Universität. S. 237-242.)

Ludwig Petry: Die Gründung der 3 Friedrich-Wilhelms-Universitäten Berlin, Breslau, Bonn. In: Otto Brunner (Hrsg.): Festschrift Herman Autin zum 80. Geburtstag. Wiesbaden 1965, S. 687-709.

Stefan Rebenich: Theodor Mommsen und Adolf Harnack: Wissenschaft und Politik im Berlin des ausgehenden 19. Jahrhunderts. Mit einem Anhang: Edition und Kommentierung des Briefwechsels. Habilitationsschrift. Universität Mannheim 1994/1995. de Gruyter, Berlin u.a. 1997, ISBN 3-11-015079-4, AL 50712 - AK 17100

Eduard Spranger (Hrsg.): Fichte, Schleiermacher, Steffens: Über das Wesen der Universität. Leipzig 1910. (Philosophische Bibliothek, 120.) Holdings: ZB011.

Carlo Jordan: Kaderschmiede Humboldt-Universität zu Berlin. Aufbegehren, Säuberungen und Militarisierung 1945-1989. Links, Berlin 2001, ISBN 3-86153-253-0.

# data[].attributes.attachment_link.title
Берлінський університет імені Гумбольдтів - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
у Берлінський університет імені Гумбольдтів ( нім. Humboldt-Universität zu Berlin, скор. нім. HU Berlin), колишній Берлінський університет, лат. Alma Mater Berolinensis) - найстарший з чотирьох університетів Берліна. Заснований 16 серпня 1809 року за ініціативою Вільгельма фон Гумбольдта.

# data[].attributes.headline
Описати діяльність уні

# data[].attributes.body
Описати діяльність університету

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
, , , , , , , , , , , і

у

Манчестерський університет ( англ. The University of Manchester) - один з найзначніших британських університетів з числа знаменитих "університетів з червоної цегли". Розташований у місті Манчестер. Також входить до складу Групи Рассел і групи N8 ( N8 Group) зі співробітництва у дослідницьких проектах.

У сучасній організаційній формі університет існує з 1 жовтня 2004 року після злиття Манчестерського університету Вікторії, що існував раніше ( Victoria University of Manchester) та був відомий як Манчестерський університет, і Науково-технологічного інституту Манчестерського університету ( UMIST - англ. University of Manchester Institute of Science and Technology). Випускниками, аспірантами та співробітниками Манчестерського університету (включаючи колишні виші, на базі яких його було створено в нинішньому вигляді) були 25 лауреатів Нобелівської премії; таким чином, за кількістю Нобелівських лауреатів він перебуває на третьому місці після Оксфорду і Кембриджу.

У 2007/08 навчальному році тут навчалось понад 40000 студентів за 500 академічними програмами, а персонал налічував понад 10000 чоловік, що робило Манчестерський університет найбільшим з британських університетів, що не має віддалених філій. Конкурс до Манчестерського університету - найбільший у Великій Британії. Річний прибуток університету 2007 року склав 637 мільйонів фунтів стерлінгів.

Під час першої з часів заснування університету в сучасному вигляді національної оцінки вишів, що відбулась 2008 року, на предмет їхніх дослідницьких можливостей, Манчестерський університет опинився на 3-му місці за дослідницьким потенціалом після Оксфорду й Кембриджу, та на 8-му місці в рейтингу, що включав спеціалізовані інститути.

1824 року відомий хімік Джон Дальтон у співпраці з манчестерськими підприємцями та промисловцями заснував Механічний інститут ( UMIST), щоб робітники могли вивчати основи наук. Невдовзі після цього, 1846 року, манчестерський торговець текстилем Джон Овенс заповів 96942 фунти на заснування коледжу для надання чоловікам освіти, не пов'язаної з сектами. Розпорядники його майна започаткували 1851 року в Манчестері Коледж Овенса. 1880 року на підставі королівської грамоти було засновано університет, який 1903 року було перейменовано на Манчестерський університет Вікторії, а у подальшому поглинув Коледж Овенса.

Сучасний вхід до Манчестерського музею

У Манчестерському музеї зберігається близько 4,25 мільйонів експонатів з різних країн світу. Зокрема, тут представлено колекції метеликів та різних зображень з Індії, птахів та одягу з деревинної кори з Океанії, живі жаби та індіанська кераміка з Америки, копалини та мистецтво аборигенів з Австралії, ссавці та предмети стародавнього ремесла з Африки, рослини, монети й мінерали з Європи, мистецтво стародавніх країн Середземномор'я, комахи та зброя з Азії. У листопаді 2004 року музей придбав відливку скам'янілого Tyrannosaurus rex на прізвисько Стен.

Історія музею починається з 1821 року, коли перші колекції для експозицій надала Манчестерської спілки природничої історії, до яких згодом додались колекції Манчестерської геологічної спілки.

Через фінансові труднощі й на пораду відомого біолога еволюціоніста Томаса Гекслі Коледж Овенса узяв на себе відповідальність за колекції 1867 року. Коледж доручив Альфреду Вотерхаузу, архітектору, який спроектував Лондонський музей природничої історії, спроектувати будівлю музею на Оксфорд-Роуд. Музей було відкрито для відвідувачів наприкінці 1880-х років.

Галерея мистецтв Вітворта

У Галереї мистецтв Вітворта зберігаються колекції всесвітньо відомих британських акварелей, тканин і шпалер, а також сучасні та історичні гравюри, друковані твори, малюнки, картини та скульптури. Колекція музею налічує 31000 експонатів. Упродовж всього року працюють різні тимчасові виставки.

Галерею заснував Роберт Дербішир (Robert Darbishire) на пожертвування сера Джозефа Вітворта 1889 року під назвою "Інститут і парк Вітворта" ( англ. The Whitworth Institute and Park). За 70 років галерея офіційно увійшла до складу Манчестерського університету. У жовтні 1995 року було відкрито Двір з мезоніном ( англ. Mezzanine Court) в центрі будівлі, де нині розміщено скульптур.

Театр "Контакт"

Театр "Контакт" (Contact Theatre) подає спектаклі, в основному розраховані на молодіжну аудиторію. Будівлю у вигляді фортеці зведено 1999 року. Високі вежі забезпечують природну вентиляцію приміщення без необхідності установки кондиціонерів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Манчестерський університет - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
, , , , , , , , , і у Манчестерський університет ( англ. The University of Manchester) - один з найзначніших британських університетів з числа знаменитих "університетів з червоної цегли". Розташований у місті Манчестер. Також входить до складу Групи Рассел і групи N8 ( N8 Group) зі співробітництва у дослідницьких проектах.

# data[].attributes.headline
Опрацюйте текст файлу 

# data[].attributes.body
Опрацюйте текст файлу та охарактеризуйте розвиток уніврситетської освіти

# data[].attributes.attachment_link.title
РОЗВИТОК ОСВІТИ У ФРАНЦІЇ В XIX СТОЛІТТІ

# data[].attributes.attachment_link.description
В ході Французької революції було проголошено загальне право на освіту (1791). Після приходу до влади Наполеона відбулася реорганізація структури середньої та вищої освіти в єдину державну систему, розрахованої на дітей вищих станів. Чи не проявляючи інтересу до початкового і загальній освіті, Наполеон прагнув організувати професійну підготовку учнів

# data[].attributes.headline
В ході Французької революції було проголошено загальне право на освіту (1791). Після приходу до влади Наполеона відбулася реорганізація структури середньої та вищої освіти в єдину державну систему, розрахованої на дітей вищих станів. 

# data[].attributes.subject
В ході Французької революції було проголошено загальне право на освіту (1791). Після приходу до влади Наполеона відбулася реорганізація структури середньої та вищої освіти в єдину державну систему, розрахованої на дітей вищих станів. 

# data[].attributes.headline
Сучасна система освіти Франції остаточно утвердилася ще у 18 ст. і на сьогодні вважається однією з найкращих у світі.Система освіти у ФранціїОсновна її особливість — доступність безкоштовного навчання для всіх в державних вищих навчальних закладах країни, включаючи іноземців (університети стягують з іноземних студентів лише номінальну плату). Ще одна особливість освітянської системи Франції — це практично однакова якість навчання як у самій столиці Франції, так і в провінціях.

# data[].attributes.subject
Сучасна система освіти Франції остаточно утвердилася ще у 18 ст. і на сьогодні вважається однією з найкращих у світі.Система освіти у ФранціїОсновна її особливість — доступність безкоштовного навчання для всіх в державних вищих навчальних закладах країни, включаючи іноземців (університети стягують з іноземних студентів лише номінальну плату). Ще одна особливість освітянської системи Франції — це практично однакова якість навчання як у самій столиці Франції, так і в провінціях.

# data[].attributes.headline
Під впливом промислової революції розвиток освіти в Англії прийняв зовсім інший напрямок. Теоретики Адам Сміт , Томас Пейн і Томас Роберт Мальтус виступали за обмежений контроль держави за початковою школою. Закон «Про охорону здоров'я і моральності учнів в бавовняних мануфактурах» 1802 р зобов'язав роботодавців навчати основам математики, письма і читання, але здебільшого це залишилося тільки вимогою, оскільки роботодавці не були зацікавлені в такому утворенні.

# data[].attributes.subject
Під впливом промислової революції розвиток освіти в Англії прийняв зовсім інший напрямок. Теоретики Адам Сміт , Томас Пейн і Томас Роберт Мальтус виступали за обмежений контроль держави за початковою школою. Закон «Про охорону здоров'я і моральності учнів в бавовняних мануфактурах» 1802 р зобов'язав роботодавців навчати основам математики, письма і читання, але здебільшого це залишилося тільки вимогою, оскільки роботодавці не були зацікавлені в такому утворенні.

# data[].attributes.headline
На початку XIX ст. в Н

# data[].attributes.body
На початку XIX ст. в Німеччині відбулися значні зміни в освітньому житті і були вони пов'язані з іменем В. фон Гумбольдта, з ініціативи якого у 1810 р. було засновано Берлінський університет. Саме в цей час народилось таке поняття, як «модель Гумбольдта» і полягало воно в наступних тезах. Основними засадами  «академічних свобод» професорів та студентів повинні бути «свобода викладання та навчання», тобто можливість для професорів самостійно будувати зміст своїх курсів в рамках зазначеного предмету, а для студентів – вільно обирати дисципліни, що вивчаються, а також відсутність обов'язкових для вивчення предметів чи фіксованого для всіх навчального плану. Найважливішим в діяльності гумбольдтовського університету повинний був стати принцип «єдності викладання та дослідження» – необхідність не  тільки викладати, але й збільшувати наукові знання, прагнути при навчанні до постійного наукового пошуку, до якого повинні бути залучені не тільки викладачі, але й студенти

# data[].attributes.headline
Опрацюйте текст статті

# data[].attributes.body
Опрацюйте текст статті та охарактеризуйте розвиток університетської освіти в Англії

# data[].attributes.headline
Опрацюйте текст файлу 

# data[].attributes.body
Опрацюйте текст файлу та охарактеризуйте розвиток університетської освіти в Німеччині

# data[].attributes.attachment_link.title
РОЗВИТОК ОСВІТИ В НІМЕЧЧИНІ У ДРУГІЙ ПОЛОВИНІ XVIII - XIX СТОЛІТТІ

# data[].attributes.attachment_link.description
Освічений абсолютизм другої половини XVIII століття був доброзичливу деспотію таких монархів, як Фрідріх II, Катерина II, Марія-Терезія і Йосип II, які проводили обмежені соціальні реформи, що не містять нічого, що могло б порушити їх суверенітет

# data[].attributes.headline
У 1802 р головним керу

# data[].attributes.body
У 1802 р головним керуючим народної освіти Франції призначений видатний вчений, хімік Антуан Франсуа Фуркуа (1755 1809), він відкрив медичні школи в Парижі, Монпельє і Страсбурзі, 12 шкіл правознавства, організував близько 30 ліцеїв і 300 громадських коледжів. На основі його ідей прийняли закон (1802), в якому представлена система народної освіти: 1) початкові школи; 2) загальноосвітні школи; 3) ліцеї; 4) спеціальні школи; 5) військові училища; 6) національні пансіони і створено міністерство національної освіти Франції.

# data[].attributes.headline
В ході Французької рев

# data[].attributes.body
В ході Французької революції було проголошено загальне право на освіту (1791). Після приходу до влади Наполеона відбулася реорганізація структури середньої та вищої освіти в єдину державну систему, розрахованої на дітей вищих станів. Чи не проявляючи інтересу до початкового і загальній освіті, Наполеон прагнув організувати професійну підготовку учнів. У зв'язку з цим спеціальну освіту отримувало підтримку держави, а початкове навчання було надано місцевим комунам і в результаті виявилося в руках приватних вчителів та церкви. Загальноосвітні школи підтримувалися комунами, а ліцеї, університети та спеціальні вищі школи - державою. Ректор університету призначався державою, і інспектор контролював його діяльність. Ця структура, незважаючи на багато змін, збереглася до сучасності. Згідно із законом 1795 р кожна комуна повинна побудувати школу, вчителі опинилися під контролем місцевої влади, а директори шкіл - префектів департаменту, викладання обмежена читанням, листом і арифметикою. Влада стежили, щоб вчителі не виходили за рамки програми. Платня педагогам виплачувалося з плати за навчання, хоча п'ята частина учнів навчалася в школі безкоштовно.