# data[].attributes.body
Jau pašā civilizācijas rītausmā cilvēkiem bija vajadzība skaitīt. Skaitīšana notika gan uz pirkstiem gan ar akmentiņu palīdzību. Līdzīgi notika skaitīšana, izmantojot koka nūjiņas ar iegriezumiem. No pirkstu rēķiniem cēlušās piecinieku un desmitnieku skaitīšanas sistēmas. Senie ķīnieši, persieši, indieši un peruāņi skaitīšanai lietoja virves ar mezgliem. Palielinoties skaitļošanas apjomam, radās nepieciešamība pēc ērtākām skaitļošanas ierīcēm.

# data[].attributes.body
Nozīmīgs bija romiešu izveidotais abaks. Tajā plāksnītes  rievās pārvietoja akmentiņus. Saskaitot akmentiņi tika pievienoti, atņemot – noņemti, bet reizināšanu un dalīšanu veica kā atkārtotu saskaitīšanu vai atņemšanu. Senajā Romā abaku dēvēja par calculi vai abaculi. Saglabājies no bronzas darināts romiešu abaks, kurā calculi pārvietojās vertikāli izvietotās risēs. Apakšā novietoja akmentiņus skaitīšanai līdz 5, bet augšējā daļā bija vieta akmentiņam, kurš atbilda pieciniekam.

# data[].attributes.body
Ķīnieši akmentiņu vietā lietoja lodītes, kuras bija uzvērtas uz aukliņām vai stieplītēm. Ķīniešu abaka līdzinieks – suaņpaņ – visticamāk radies VI gs. un tas sevī ietvēra taisnstūrveida rāmīti, kurā paralēli nostieptas 9 vai vairāk stieplītes, kuras pārdalītas 2 nevienādās daļās. Lielākajā nodalījumā ("zeme") uz katras stieplītes uzvērtas 5 lodītes, bet uz mazākās ("debesis") – divas; pirmās atbilstu rokas 5 pirkstiem, bet otrās – divām rokām.

# data[].attributes.body
Japāņu abaks – sorobans – radies no ķīniešu suaņpaņ, kurš tika ievests Japānā XV – XVI gs. Tas bija nedaudz vienkāršots – "debesīs" atstāta tikai viena lodīte.

# data[].attributes.body
Līdzīgi veidoti bija arī Eiropā izplatītie skaitīkļi. Tie bija pietiekoši ērti veicot vienkāršas darbības un līdz pat XVII gadsimtam skaitīkļi bija ārpus konkurences.

# data[].attributes.body
Pirmās mehāniskās rēķinmašīnas radās nedaudz vēlāk. 1642. gadā Blēzs Paskāls (Blaise Pascal) 19 gadu vecumā izveidoja summēšanas un atņemšanas mašīnu – “Paskalīnu”. Strādājot ar “Paskalīnu”, saskaitāmie lielumi tika ievadīti atbilstoši pagriežot ritenīšus. Katrs ritenītis ar atzīmēm uz tā no 0 līdz 9 atbilda vienai skaitļa desmitnieka kārtai- vieniniekiem, desmitiem, simtiem utt. Pārpalikumu virs 9 ritenītis “pārnesa”, veicot vienu pilnu apgriezienu un pārbīdot pa kreisi atrodošos nākošo ritenīti par vienu vienību uz priekšu.

Atšķirībā no abaka aritmētiskajai mašīnai ciparu priekšmetiskā attēlojuma vietā jau tika piedāvāts to atspoguļojums ass pagrieziena leņķa veidā.

# data[].attributes.body
Vācu zinātnieks Gotfrīds Vilhelms Leibnics (Gottfried von Leibniz) nolēma uzlabot Paskāla automātu un 1673. gadā izveidoja mehānisko kalkulatoru, ar kuru var arī reizināt un dalīt. Līdz tam visi aritmometri reizināšanu veica kā vairākkārtēju saskaitīšanu.

# data[].attributes.body
Skaitļošanas ierīču attīstībā zināma loma bija franču zīda audumu fabrikās veiktajiem eksperimentiem ar aužamo steļļu automātisko vadību. 1801. gadā inženieris Žozefs Marī Žakārs (Joseph – Marie Jacquard) uzbūvēja pilnībā automatizētas stelles. Steļļu darbību programmēja vesela paka perfokaršu, katra no tām vadīja vienu saivas gājienu. Pārejot uz jaunu zīmējumu, operators tikai apmainīja perfokaršu pakas. Mūsdienu izpratnē caurumu sistēma bija programma, bet stelles – procesors. Ierīces vadība ar perfokaršu palīdzību tika izmantota daudzās vēlāk konstruētajās skaitļošanas mašīnās, tātad zināmu laika periodu tas bija nozīmīgs atklājums.

# data[].attributes.body
Šādai mašīnai vajadzētu darboties līdzīgi tam kā darbojās ar programmu vadāmās stelles: nomainot perfokarti (programmu), mainītos risināmais uzdevums. Lai to varētu realizēt, vajadzēja izdomāt jaunas ierīces datu glabāšanai. Beibidža mašīnai bija iecerētas visas galvenās daļas tādas, kādas tās ir mūsdienu mašīnām: atmiņas ierīce (saukta “noliktava”), aritmētiskā ierīce (“dzirnavas”) un vadības ierīce (“kantoris”).

# data[].attributes.body
1885. gadā Dors Felts (Dorr Felt) izveidoja Komptometru – ierīci matemātisko operāciju veikšanai, datus ievadot ar taustiņu palīdzību.

1892.gadā izveidotajai W. S. Barrota (W. S. Borroughs) mašīnai bija iespējams iegūtos rezultātus arī izdrukāt.

Šāda tipa skaitļotāji tika pilnveidoti, bija plaši izplatīti un tos aktīvi lietoja pat līdz mūsu gadsimta vidum.

# data[].attributes.headline
1951.g. EDVAC pabeigšana ar nosaukumu UNIVAC

# data[].attributes.subject
1951.g. EDVAC pabeigšana ar nosaukumu UNIVAC

# data[].attributes.body
Pabeidzot ENIAC konstruēšanu, Ekerts un Moklijs sāka strādāt pie jauna skaitļotāja – EDVAC (Electronic Discrete Variable Analyzer and Computer) izveides. 1950. gadā tika pabeigta EDVAC būve (tagad gan to sauca par UNIVAC (Universal Automatic Computer)). Tas bija pirmais elektroniskais skaitļotājs, kuru sāka ražot sērijveidā un kurā lietoja magnētiskās lentes.

# data[].attributes.body
II pasaules kara beigās jau bija radīta virkne lielas elektriskas jaudas un izmēru skaitļotāji, kuru ātrdarbība vēl bija nepietiekama. Tālāka skaitļotāju mehāniska paplašināšana nesolīja panākumus. Tāpēc 1942. gada augustā Moklijs un Ekerts izstrādāja priekšlikumus par ātrdarbīga kompjūtera izveidošanu, izmantojot elektronu lampas, tādējādi aizsākot pirmās elektronisko skaitļotāju paaudzes izveidošanu. Taču elektronu lampām piemita arī virkne trūkumu: tās aizņēma daudz vietas, izdalīja daudz siltuma un bieži kļuva darboties nespējīgas. Tas radīja nepieciešamību veidot jauna tipa pārslēdzējus.

# data[].attributes.body
Tikai gadu pēc pirmā "Altair" parādīšanās jau vairāk nekā divdesmit dažādas firmas sāka nodarboties ar datoru veidošanu. 1977. gadā ievērības cienīgas bija divas – TRS (Tandy Radio Shack) un Commodore Inernational. Firma Commodore International izlaida savu datoru PET (Personal Electronic Transactor). Firma TRS izgatavoja TRS – 80, kuram bija pievienots televizora videomonitors, rakstāmmašinai līdzīga ievadierīce un kasešu magnetofons, kurā tika ierakstītas programmas un dati.

Tajā pat laikā divi jaunielektronikasentuziastiStefensVozņaks (Stephen Wozniak) un StīvensDžobs (Steven Jobs) uzlētākamikroprocesora Intel 6502 bāzesizveidojasavudatoru Apple I. Vēlāktas tika pilnveidots, radot Apple II, kuršieguvamilzīgupopularitāti. Sākotar 1300 dolārulielukapitālu, firmas Apple radītājijau 1980. gadā to spējapalielinātlīdz 400 miljoniemdolāru. Kautarīšiedatorinebijajaudīgāki par citiem, tomēr tie bijalētāki, vienkāršāki un tiembijamontāžas plate, ka ļāvatiešipievienotmonitoru.