# data[].attributes.headline
Ганс Крістіан Андерсен. Дівчинка  з сірниками

# data[].attributes.subject
Ганс Крістіан Андерсен. Дівчинка  з сірниками

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Чарівна скарбничка казок | Казки, легенди та байки для дітей українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ганс Крістіан Андерсен
Надворі був страшенний холод, завірюха, насовувалась остання ніч старого року, саме на Меланки.

Такої темної та холодної ночі, добрий хозяїн і собаки з дому не вижене, бідна дівчина босоніж, з непокритою головою, потюпки ішла собі вулицею. На ногах у неї, правда, були черовики, в яких вона виходила з дому, але не надовго, - бо вона узулася в материні старі черевики, та такі великі, що у першому ж заметі й загубила, коли кинулась перебігати вулицю, налякавшись двух карет, які на всьому скаку промчались мов... Один черевик вона так і не знайшла, а другий поцупив якиїсь шибеник-хлопчисько.

Ось так дівча перебирала босими ніжками, що аж почервоніли та посиніли від холоду. У кишені старого фартушка лежало декілька коробок з сірниками, а одну тримала в руці. За цілий день не продала ні одного сірника, і ніхто їй не подав жодного гроша.

Бідолаха! Голодна й холодна тремтіла, аж вся скрючилась! Лапатий сніг вкрив їй голову, нападав між біляві, пишні кучері, що спадали на плечі. Та чи до кучерів їй було? Із усіх віконець сяяло світло, по вулиці розносився запах смачних страв, печеної гуски,- то ж було напередодні Нового року. У дівчинки тільки й гадок було, що про це!

Сіла вона собі й притулилась у закутку між двома хатами, підгорнувши ніженята під себе. Та їй стало ще холодніше. Холод більше та більше проймав її, проте повернутись до дому вона не насмілювалась, бо не продала жодного коробка, не заробила жоднго шеленга. Вона знала, що дома батько її за це добряче відлупцює. До того ж вдома у них, міркувала вона, також холодно; вони живуть на горищі, де гуляє вітер,не зважаючи на те,що найбільші щілини у стрісі та стінах були заткнуті ганчірками та соломою.

У дівчинки рученята зовсім задубіли. Ох, хоча б один сірничок запалити, як би він зігрів їх. Коли б насмілиться хоч однісенького взяти. Тернула б об стіну, й погріла свої замерзші пальченята.

І от вона таки наважується витягнути одного сірника і... черк! Як блиснуло, як засяяло полум'я! Дівчинка прикрила його рукою, і він почав горіти рівним, теплим та світлим полум'ям, немов крихітна свічка. Що за диво? Здалось їй, ніби сидить вона перед панською залізною грубою, роскішно оздобленою міддю. Вогонь так лагідно та привітно палає і гріє; так приємно віє теплом! Та як тільки вона захотіла простягнути свої ніжки до полум'я, - як раптово полум'я згасло, і не знати куди поділася груба, а в руці бідолашки, зостався тільки недогарок сірника.

Вона черкнула об стіну ще одним сірником. Блиснув вогонь, запилав,і там де відблиск падав на стіну, то стіна зробилася прозорою, наче намет: можна було розглядіти чисто кімнату. Глянула дівчинка... посеред кімнати стіл, засланий білосніжною скатертиною, заставлений багатим фарфором, по середині стола на срібнім підносі лежить печена гуска начинена яблуками та чорносливом, а від неї наймовірний: гарячий та смачний, запашний пар. От, подумала, щастя! А ж раптом, як плигне гуска зі столу, з ножем та вилкою в спині, і прямісінько до дівчинки, але сірник згас, і все миттєво зникло. Знову перед дівчинкою зосталася тільки стіна, - висока та холодна.

От черкнула вона й третім! Зирк, - сидить вона перед роскішною різдв'яною ялинкою. Оця зелена красуня, була набагато більшою і прикрашеною за ту, що бачила торік у багатого крамаря, крізь віконце. Оце скільки свічок горіли на зелених гілках, скільки ж це висіло скляних блискучих іграшок, скільки ляльок. І здавалося, ніби вони посміхаються до неї. Але тільки но вона простягнула до них свої рученята, - сірник згас. Знялися усі свічечки з ялинки й стали підніматися у вись, високо-високо. Глянула, - то не свічки вже, а зорі на небі: одна з них покотилася й залишила за собою довгий полум'яний слід.

"Мабудь, хтось помер!" - подумала дівчинка, бо старенька покійна бабуся, котра її любила так щиро, найдужче від усіх на світі, частенько їй казала:" Коли падає зірка, то, певно, душа чиясь полинула до Бога!"

Черкнула дівчинка іще одним сірником об стінку. Блиснуло ясне та велике полум'я, а серед нього свою бабусю, - з таким ясним обличчам, з таким щирим поглядом.

- Бабусенько! - крикнула вона, - забери мене з собою: я знаю, як сірник згасне, то ти зникнеш як тепла груба, і гуска печена, велика й прекрасна різдв'яна ялинка!

І вона спішно запалила одразу весь коробок сірників, бо боялась, що бабуся її покине. Сірники запалали, і полум'я з них здалося їй яснішим від сонця. Ніколи за життя бабуся не була такою гарною та величавою. Узяла вона дівчинку на руки, і обидві, осяяні світлом та радістю, полинули вгору, високо-високо, - туди, де нема ні холоду, ні голоду, ні горя - полинули до самого Бога!

Морозним ранком наступного дня, у куточку між двома будинками, знайшли маленьку дівчинку, що все ще сиділа з почервонілими щічками, люб'язною усмішкою, - та вона була вже мертвою.Вона замерзла в останньої ночі старого року. Новорічне холодне сонце освітило своїм промінням дівчинку з її сірниками. Одна пачка була спалена, і люди казали:"Певне, погрітись, бідна, хотіла?" Але ніхто не відав ті дива, що вона бачила, ні про те, у якім дивнім сяєві,в новорічну ніч, полинула вона з своєю бабусею до своєї нової оселі!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Казкар-чарівник

# data[].attributes.attachment_link.title
читати казку Дівчинка з сірниками | Чарівна скарбничка казок

# data[].attributes.attachment_link.description
Ганс Крістіан Андерсен Надворі був страшенний холод, завірюха, насовувалась остання ніч старого року, саме на Меланки. Такої темної та холодної ночі, добрий хозяїн і собаки з дому не вижене, бідна дівчина босоніж, з непокритою головою, потюпки ішла собі вулицею.

# data[].attributes.headline
Ганс Крістіан Андерсен. “СНІГОВА КОРОЛЕВА”

# data[].attributes.subject
Ганс Крістіан Андерсен. “СНІГОВА КОРОЛЕВА”

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ганс Крістіан Андерсен "СНІГОВА КОРОЛЕВА"

"Снігова королева" - аудіокнига українською мовою.

Казка розповідає історію дітей Герди і Кая, що дружили до того зимового дня, коли в очі Кая влучив уламок диявольського дзеркала і змінив його світогляд таким чином, що все гарне і добре він сприймав тепер як потворне та погане.
Підписуйтесь на канал "СВІТ КАЗОК"
Підтримати проект "СВІТ КАЗОК": https://www.svitkazok.in.ua/donate/

Instagram: https://www.instagram.com/svit.kazok/...
Веб-сайт: https://www.svitkazok.in.ua
Facebook: https://www.facebook.com/svit.kazok/

СНІГОВА КОРОЛЕВА аудіокнига:

Ну так, починаємо! Коли ми дійдемо до кінця цієї історії,- ми знатимемо більше, ніж зараз.

Так ось, жив один лютий чорт. Він був дуже лютий, він був сам сатана! Якось він був у дуже хорошому настрої, тому що зробив собі дивне дзеркало. Це дзеркало мало незвичайну властивість - все хороше і прекрасне зменшувалося в ньому до неможливого, а все негідне і погане виступало чіткіше і здавалося ще гіршим.
Читати онлайн
Невеличкий перелік ЗИМОВИХ АУДІОКАЗОК, які можуть Вас зацікавити:

Останній день перед Різдвом минув. Зимова, ясна ніч настала. Глянули зірки. Місяць велично виплив на небо посвітити добрим людям та всьому світові, щоб усім було весело колядувати й славити Христа.

"Знову Різдво без снігу" -, сумовито подумала Марісоль, дивлячись у вікно. Надворі було темно, лише де-не-де світилися віконця сусідніх хатин і мерехтіли зорі.

Усі казали, що я дуже гарна, і ялинки навіть сердилися на стару ринву, що я прикрашаю її, а не їх. Але навіщо була мені моя краса, коли я лишалася холодною нерухомою крижинкою? Як я заздрила сніжинкам, що літали в повітрі!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Віка Вiківна

# data[].attributes.attachment_link.title
СНІГОВА КОРОЛЕВА (аудіоказка) АУДІОКНИГА українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.description
Ганс Крістіан Андерсен "СНІГОВА КОРОЛЕВА" "Снігова королева" - аудіокнига українською мовою. Казка розповідає історію дітей Герди і Кая, що дружили до того зимового дня, коли в очі Кая влучив уламок диявольського дзеркала і змінив його світогляд таким чином, що все гарне і добре він сприймав тепер як потворне та погане.

# data[].attributes.headline
По щучому велінню

# data[].attributes.subject
По щучому велінню

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Жив собі дід. У нього було троє синів: двоє розумних, третій - дурник Омелько.

Ті брати працюють, а Омелько цілісінький день лежить на печі, знати нічого не хоче.

Якось брати поїхали на базар, а жінки, невістки, давай посилати його:

- Сходи, Омельку, по воду.

Він їм з печі:

- Ліньки...

- Сходи, Омельку, а то брати з базару повернуться, гостинців тобі не привезуть.

- Ну, гаразд.

Зліз Омелько з печі, взувся, одягнувся, узяв відра й сокиру і пішов на річку.

Прорубав лід, зачерпнув відра і поставив їх, а сам дивиться в ополонку. І побачив Омелько в ополонці щуку. Приловчився і вхопив щуку в руку:

- От юшка буде солодка!

Раптом щука каже йому людським голосом:

- Омельку, відпусти мене в воду, я тобі стану в пригоді.

А Омелько сміється:

- На що ти мені згодишся?... Ні, понесу тебе додому, скажу невісткам юшки наварити. Буде юшка солодка.

Щука благає знову:

- Омельку, Омельку, відпусти мене в воду, я тобі зроблю все, що забажаєш.

- Гаразд, тільки покажи спочатку, що не надуриш мене, тоді відпущу.

Щука його питає:

- Омельку, Омельку, скажи - що ти зараз хочеш?

- Хочу, щоб відра самі пішли додому й вода не розхлюпалася...

Щука йому каже:

- Запам'ятай мої слова. Коли тобі чогось захочеться, скажи тільки: "По щучому велінню, по моєму хотінню".

Омелько й каже:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - ідіть, відра, самі додому...

Тільки-но сказав - відра самі й пішли під гору. Омелько пустив щуку в ополонку, а сам пішов за відрами.

Ідуть відра селом, люд дивується, а Омелько йде позаду, підсміюється... Зайшли відра до хати й самі стали на ослін, а Омелько поліз на піч.

Минуло багато чи мало часу - невістки кажуть йому:

- Омельку, чого ти лежиш? Пішов би дров нарубав...

- Ліньки...

- Не нарубаєш дров, брати з базару повернуться, гостинців тобі не привезуть.

Омелькові ліньки злазити з печі. Згадав він про щуку й тихенько каже:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - іди, сокиро, нарубай дров, а дрова - самі до хати йдіть і в піч складайтесь...

Сокира вискочила з-під лави - і на двір, і почала дрова рубати, а дрова самі до хати йдуть і в піч лізуть...

Багато чи мало часу минуло, невістки знов кажуть:

- Омельку, дров у нас більше немає. Поїдь до лісу, нарубай.

А він їм з печі:

- А ви нащо?

- Як - ми нащо?... Хіба наше діло до лісу по дрова їздити?

- Мені ліньки...

- Ну, не буде тобі подарунків.

Нічого не вдієш. Зліз Омелько з печі, взувся, вдягнувся. Узяв мотузку й сокиру, вийшов на двір і сів у сани:

- Жінки, відчиняйте ворота!

Невістки йому кажуть:

- Що ж ти, дурню, сів у сани, а коня не запряг?

- Не треба мені коня.

Невістки відчинили ворота, а Омелько каже тихенько:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - їдьте, сани, до лісу...

Сани самі й поїхали в ворота, та так швидко - верхи не доженеш.

А до лісу довелося їхати через місто, і тут багато він люду пом'яв, подавив. Люди кричать: "Тримай його! Лови його!". А він усе сани підганяє. Приїхав до лісу:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - сокиро, нарубай дровець сухеньких, а ви, дровця, самі падайте в сани, самі в'яжіться...

Сокира почала рубати, колоти сухі дрова, а дровця самі в сани падають і мотузкою в'яжуться. Потім Омелько наказав сокирі вирубати собі ломаку - таку, щоб насилу підняти міг. Сів на сани:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - їдьте, сани, самі додому...

Сани помчали додому. Знову проїжджає Омелько по тому місту, де недавно пом'яв, подавив багато люду, а там уже на нього чекають. Схопили Омелька й тягнуть із саней, лають та б'ють.

Бачить він, що кепські справи, і тихенько:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - ану, ломако, намни їм боки...

Ломака вискочила - і пішла духопелити. Люди кинулися навтьоки, а Омелько приїхав додому і заліз на піч.

Багато чи мало часу минуло - почув цар про Омелькові вибрики й посилає по нього офіцера - його знайти і привезти до палацу.

Приїжджає офіцер у те село, заходить до хати, де Омелько живе, і питає:

- Ти - дурник Омелько?

А він з печі:

- А тобі навіщо?

- Одягайся хутчіше, я повезу тебе до царя.

- А мені ліньки...

Розсердився офіцер і вдарив його по щоці. А Омелько каже тихенько:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - ломако, намни йому боки...

Ломака вискочила - і давай частувати офіцера, насилу втік.

Цар здивувався, що його офіцер не зміг упоратися з Омельком, і посилає свого найбільшого вельможу:

- Привези до мого палацу дурника Омелька, а то голову тобі зніму.

Накупив найбільший вельможа родзинок, чорносливу, пряників, приїхав у те село, зайшов до хати й почав питати невісток, що полюбляє Омелько.

- Наш Омелько полюбляє, коли його ласкаво попросять та червоний каптан пообіцяють, - тоді він усе зробить, хоч що попросиш.

Найбільший вельможа дав Омельку родзинок, чорносливу, пряників і каже:

- Омельку, Омельку, що ти лежиш на печі? Їдьмо до царя.

- Мені й тут тепло...

- Омельку, Омельку, в царя будуть добре годувати-поїти, - будь ласка, їдьмо.

- А мені ліньки...

- Омельку, Омельку, цар тобі червоний каптан подарує, шапку й чоботи.

Омелько подумав-подумав:

- Ну, гаразд, іди ти вперед, а я за тобою поїду слідом.

Поїхав вельможа, а Омелько полежав ще й каже:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - ану, піч, їдь до царя...

Ту т у хаті кутки затріщали, дах заколихався, стіна вилетіла, і піч сама пішла вулицею, дорогою, просто до царя.

Цар дивиться у вікно, дивується:

- Що це за чудо?

Найбільший вельможа йому відповідає:

- А це Омелько на печі до вас їде.

Вийшов цар на ґанок:

- А що це, Омельку, на тебе багато скарг! Ти багато люду подавив.

- А чого вони під сани лізли?

Ти м часом у вікно на нього дивилася царська дочка - Мар'я-царівна. Омелько побачив її у вікні й каже тихенько:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - нехай царська донька мене полюбить...

І сказав ще:

- Їдь, піч, додому...

Піч повернулась і покотила додому, зайшла до хати і стала на своє місце. Омелько лежить-вилежується.

А в царя в палаці крик та сльози. Мар'я-царівна за Омельком сумує, не може жити без нього, просить батька, щоб віддав її за Омелька заміж. Ту т цар заголосив, затужив і каже знову найбільшому вельможі:

- Іди, приведи до мене Омелька живого чи мертвого, а то голову зніму.

Накупував найбільший вельможа вин солодких та різних закусок, поїхав у те село, зайшов до хати й почав Омелька частувати.

Омелько напився, наївся, захмелів і ліг спати. А вельможа поклав його в сани й повіз до царя.

Цар мерщій наказав прикотити велику діжку із залізними обручами. У неї посадили Омелька і Мар'ю-царівну, засмолили і діжку в море кинули.

Скоро чи ні - прокинувся Омелько, бачить - темно, тісно:

- Де ж це я?

А йому відповідають:

- Сумно й нудно, Омелечку! Нас у діжку засмолили, кинули в синє море.

- А ти хто?

- Я - Мар'я-царівна.

Омелько каже:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - вітри буйні, викотіть діжку на сухий берег, на жовтий пісок...

Вітри буйні подули. Море збурилося, діжку викинуло на сухий берег, на жовтий пісок. Омелько і Мар'я-царівна вийшли з неї.

- Омелечку, де ж ми будемо жити? Збудуй хоч якусь хатину.

- А мені ліньки...

Ту т вона стала його ще більше просити, він і каже:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - збудуйся, кам'яний палац із золотим дахом...

Щойно він сказав - з'явився кам'яний палац із золотим дахом. Навколо зелений сад: квіти цвітуть і птахи співають. Мар'я-царівна з Омельком зайшли до палацу, сіли біля віконця.

- Омелечку, а чи не можна тобі красенем стати?

Омелько недовго думав:

- По щучому велінню, по моєму хотінню - стати мені добрим молодцем, писаним красенем...

І став Омелько таким, що ні в казці сказати, ні пером описати.

А саме тоді їхав цар на полювання й бачить - стоїть палац, де раніше нічого не було.

- Що це за нахаба без мого дозволу на моїй землі палац поставив?

І послав дізнатись-розпитати, хто такі. Посли побігли, стали під вікном, питають.

Омелько їм відповідає:

- Запросіть царя до мене в гості, я сам йому скажу.

Цар приїхав до нього в гості. Омелько його зустрічає, веде до палацу, садить за стіл. Починають вони бенкетувати. Цар їсть, п'є й не надивується:

- Хто ж ти такий, добрий молодче?

- А пам'ятаєте дурника Омелька - як приїжджав до вас на печі, а ви веліли його зі своєю дочкою в діжку засмолити, в море кинути? Я - той самий Омелько. Захочу - все твоє царство спалю і зруйную.

Цар дуже злякався, почав пробачення просити:

- Одружися з моєю дочкою, Омелечку, бери моє царство, тільки не вбивай мене!

Ту т влаштували бенкет пишний. Омелько одружився з Мар'єю-царівною і став правити царством.

От і казці кінець, а хто слухав - молодець.

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка По щучому велінню читати онлайн

# data[].attributes.attachment_link.description
Жив собі дід. У нього було троє синів: двоє розумних, третій - дурник Омелько. Ті брати працюють, а Омелько цілісінький день лежить на печі, знати нічого не хоче. Якось брати поїхали на базар, а жінки, невістки, давай посилати його: - Сходи, Омельку, по воду. Він їм з печі: - Ліньки...

# data[].attributes.headline
Казка про зиму. Олександра Бурбело

# data[].attributes.subject
Казка про зиму. Олександра Бурбело

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зима, неначе Герда в кожушку
Закоханої дівчинки-принцеси,
У золотій кареті по сніжку
Спішить, як вірші юнки-поетеси.
Шукає Кая з серцем крижаним
І вірить, що зігріть його зуміє,
І стане він закоханим, незлим,
Таким чудовим хлопчиком із мрії.
Довкола тиша. Заметілі сплять
На білосніжних льодяних постелях.
Така зимова світла благодать
В морозних білих снігових оселях!
Немов бузок персидський навесні,
Стоять дерева в інеї рясному.
Казкова Гердо, ти близька мені
Тим, що шукаєш мрію невідому.
У цім морознім царстві чистоти
Вона тобі не раз іще насниться.
А як доїхати до неї, як дійти
Між айсбергів міцних, неначе криця?
Північний олень, і лапландки дім,
І Кай сумний в палаці королеви...
Взяла за руку, як дитя: - Ходім!
Й заплакала, мов небо березневе.

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про зиму - Олександра Бурбело, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Зима, неначе Герда в кожушку Закоханої дівчинки-принцеси, У золотій кареті по сніжку Спішить, як вірші юнки-поетеси. Шукає Кая з серцем крижаним І вірить, що зігріть його зуміє, І стане він закоханим, незлим, Таким чудовим хлопчиком із мрії. Довкола тиша. Заметілі сплять На білосніжних льодяних постелях. Така зимова світла благодать В морозних білих снігових оселях!

# data[].attributes.headline
Казка про зиму - Бурулька - АУДІОКАЗКА українською мовою

# data[].attributes.subject
Казка про зиму - Бурулька - АУДІОКАЗКА українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
СВІТ КАЗОК 🇺🇦

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про зиму - Бурулька - АУДІОКАЗКА українською мовою

# data[].attributes.headline
10 українських зимових казок, які варто прочитати дітям

# data[].attributes.subject
10 українських зимових казок, які варто прочитати дітям

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зимова пора - саме час провести вечір за хорошою книгою. А також можливість почитати щось дітлахам, адже саме змалечку приживається любов до літератури.

До того ж, саме казки містять у собі історії, які навчають дітей найкращим людським рисам, таким як доброта, дружба, вірність та небайдужість до навколишнього світу.
Приєднуйтесь до нашої сторінки і групи у Фейсбуці, спільнот у Viber та Telegram

# data[].attributes.attachment_link.title
10 українських зимових казок, які варто прочитати дітям

# data[].attributes.attachment_link.description
Зимова пора - саме час провести вечір за хорошою книгою. А також можливість почитати щось дітлахам, адже саме змалечку приживається любов до літератури. До того ж, саме казки містять у собі історії, які навчають дітей найкращим людським рисам, таким як доброта, дружба, вірність та небайдужість до навколишнього світу.

# data[].attributes.headline
Василь Струтинський. Чому рипить сніжок

# data[].attributes.subject
Василь Струтинський. Чому рипить сніжок

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Василь Струтинський

Сайт: Казка.укр - Дитячі книги з малюнками українською мовою
Ілюстрації - Людмила Постних

А й справді, чому рипить сніжок? Не знаєте? То я вам розповім.

Якось ішов лісом Дід Мороз. Нечутно, по м'якому, наче вата, сніжку. Стомився. Присів на пеньок, а мішок з гостинцями поруч поклав. Довгу бороду гребінцем розчесав. Дивиться, аж під ялинкою зайчик сидить і плаче. Дідусеві жаль стало зайчика. Підійшов до нього та й питає:

- Чому це ти, вуханчику, плачеш?

А той, схлипуючи, відповідає:

- Заблукав, додому нія-а-ак не втраплю!

Здивувався дідусь: отакої, заєць - і раптом заблукав у лісі. Як же те могло статися? Все ще схлипуючи, куцохвостий розповів старому свою пригоду.

Уранці він гуляв з братиками та сестричками на галявині. Їм було весело, так добре стрибати з розгону в снігові кучугури, що й незчулися, як мисливець підійшов. Пролунав постріл. Зайчата кинулися тікати. Найдалі, в лісову гущавину, забіг той зайчик, якого оце й зустрів Дід Мороз...

Добрий дідусь заспокоїв малюка, і вони разом швидко знайшли стежину до заячої хати. А там уже зібралися його братики й сестрички. Всі живі та здорові. Мама з татом уже ходили шукати свого найменшенького. Шукали, шукали та вже й зневірилися, що він живий. Ото радощів було, коли побачили свого синочка та ще й з Дідом Морозом!

Дідусь привітав усю заячу родину з Новим Роком, гостинці роздав: кожному по великій соковитій морквині. А на прощання, погладжуючи довгу бороду, сказав:

- Я зроблю так, що сніжок рипітиме. Щоб ви, зайці, чули коли хтось буде до вас підкрадатися.

Як сказав, так і сталося: відтоді сніжок і рипить, тобто попереджає зайців та інших беззахисних звірів про небезпеку. Ось так: рип-рип, хтось іде, пильнуй!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
чому рипить сніжок

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
василь струтинський

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книги українською

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дитячі книги українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книги з малюнками

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книжки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому рипить сніжок

# data[].attributes.attachment_link.description
Василь Струтинський Сайт: Казка.укр - Дитячі книги з малюнками українською мовою Ілюстрації - Людмила Постних А й справді, чому рипить сніжок? Не знаєте? То я вам розповім. Якось ішов лісом Дід Мороз. Нечутно, по м'якому, наче вата, сніжку. Стомився. Присів на пеньок, а мішок з гостинцями поруч поклав. Довгу бороду гребінцем розчесав.

# data[].attributes.headline
Тетяна Макарова. Сніг вирушає до міста

# data[].attributes.subject
Тетяна Макарова. Сніг вирушає до міста

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Тетяна Макарова

Переклад українською - Валерія Воробйова
Сайт: Казка.укр - Дитячі книги з малюнками українською мовою
Ілюстрації - С.Коваленков

Зміст

Про те, які очі в Сосен і які очі в Снігу
Сорока Люська і сорока Т-с-с
Академік Філін і Снігові закони
Місто і Залізниця
Як Сніг зустрівся з людьми і дізнався, на кого він схожий
Хто з нас Сніг?
Скільки разів на рік буває зима
У перший раз випадеш - піднімешся...
Що буде, якщо від трьох кісточок відняти дві?
Що таке кохання?
Різні квіти і різні звірі
Втретє випадеш...
Коли морозиво здається несмачним

Скільки разів на рік буває зима

Міський Сніг був такий радий зустрічі з лісовим, що вже кілька днів байдикував і зовсім закинув свої обов'язки. Одного разу Сніги йшли повз Ковзанку. Вона була закрита. Крижане поле перетворилося на калюжі води.

Біля воріт юрмилися засмучені ковзанярі. Адже зима, всім хочеться кататися, а ковзанка, як на гріх, не працює.

- Подув б ти разок-другий, - сказав лісовий Сніг міському. - Холоду б напустив. Ну, чого тобі варто?

- Не хочу! - вередливо заскиглив міський Сніг. - Не бажаю. Не буду. У мене вихідний. Відгул у мене! Зрозуміло?! Я два місяці працював. Які морози стояли! Накаталися! Досить! Сніг що, не людина, чи що? Право на відпочинок у мене є?

- Але ж зима буває раз на рік. Тільки один раз! - докірливо сказав лісовий Сніг. - Ти ж потім три пори року відпочиватимеш! Цілих три! Дивний ти, брате Сніг, якийсь. Бездушний.

Лісовий Сніг підійшов до парканчика ковзанки, перехилився через нього і почав дути. Від його снігового дихання калюжки почали швидко затягуватися, і поле перетворилося на гладку, блискучу ковзанку. Жваво запрацювали каси. Ковзанярі побігли на поле.

- Спасибі, товаришу, виручили! - сказав один з них лісовому Снігові і потиснув йому руку.

Сніга це страшенно зворушило.

- От бачиш, - сказав він міському. - Невже тобі не приємно робити людям добро?

Міський Сніг нічого не відповів. Йому було чомусь трохи соромно.

Зміст

Про те, які очі в Сосен і які очі в Снігу
Сорока Люська і сорока Т-с-с
Академік Філін і Снігові закони
Місто і Залізниця
Як Сніг зустрівся з людьми і дізнався, на кого він схожий
Хто з нас Сніг?
Скільки разів на рік буває зима
У перший раз випадеш - піднімешся...
Що буде, якщо від трьох кісточок відняти дві?
Що таке кохання?
Різні квіти і різні звірі
Втретє випадеш...
Коли морозиво здається несмачним

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сніг вирушає до міста

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книги українською

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дитячі книги українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книги з малюнками

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
книжки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
Сніг вирушає до міста

# data[].attributes.attachment_link.description
Тетяна Макарова Переклад українською - Валерія Воробйова Сайт: Казка.укр - Дитячі книги з малюнками українською мовою Ілюстрації - С.Коваленков Про те, які очі в Сосен і які очі в Снігу Сорока Люська і сорока Т-с-с Академік Філін і Снігові закони Місто і Залізниця Як Сніг зустрівся з людьми і дізнався, на кого він схожий Хто з нас Сніг?

# data[].attributes.headline
Казка “Зима – чарівниця”

# data[].attributes.subject
Казка “Зима – чарівниця”

# data[].attributes.headline
Зимова казка - СНІГОВИК-ПОШТОВИК. Пізнавальний мультик для дітей.

# data[].attributes.subject
Зимова казка - СНІГОВИК-ПОШТОВИК. Пізнавальний мультик для дітей.

# data[].attributes.attachment_link.title
Зимова казка - СНІГОВИК-ПОШТОВИК. Пізнавальний мультик для дітей.

# data[].attributes.headline
Аудіоказка "На гірці". М.Носов. Казка.укр

# data[].attributes.subject
Аудіоказка "На гірці". М.Носов. Казка.укр

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіоказки з малюнками українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.title
Аудіоказка "На гірці". М.Носов. Казка.укр

# data[].attributes.headline
Казки про зиму

# data[].attributes.subject
Казки про зиму

# data[].attributes.attachment_link.title
Казки про зиму

# data[].attributes.headline
Надія Красоткіна. Зима-чарівниця. 

# data[].attributes.subject
Надія Красоткіна. Зима-чарівниця. 

# data[].attributes.body
Казка про зиму

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Діти, а ви знаєте, що Зима - чарівниця? Мабуть, знаєте... А те що Зима дуже красива, завжди у білому одязі, з чудовою короною на голові і в блискучій срібній накидці, теж знаєте? Мабуть... А ось про те, що під накидкою у неї чотири крила, ви чули? Ні! Цього ви не знали і не чули ніколи! Цей секрет знаю лише я! І то дізналась я про це зовсім випадково, у Новорічну ніч.

Зима стояла під дуже красивою ялиною і розсипала на вітер блискітки зі срібного мішечка, щоб вранці сніг блищав, а вітер їх підхоплював і розносив повсюди... Та ненароком він розгорнув накидку, і тоді я побачила чарівні крила Зими! Кожне крило було іншого кольору: одне біле-біле, друге - голубе, третє - прозоре, а четверте - іскристе! О! Це було справжнє диво!

Це до казки передмова,
Щоб було все ясно!
А от зараз просить слова
Казочка прекрасна.

Одного холодного осіннього дня Земля дуже змерзла і засумувала. Вона тремтіла від холоду і не могла заснути, хоч вже б давно могла відпочивати. Холод їй не давав зосередитись, а дощ лив і лив, і з цілими потоками води треба було щось робити. Як тут заснеш?

А Зима вже готова була прийти на Землю, а до її царювання залишалось ще два тижні, і вона не наважувалась. Але все ж вирішила подивитись хоч здалеку. Як глянула аж завмерла. Земля ще не спала, а дрижала від холоду і сирості і направляла дощову воду в ріки, бо сама пити вже не могла.

Розсердилася Зима на таке неподобство та й прийшла раніше, щоб Землі допомогти. Махнула вона білим-білим крилом, і на Землю посипались лапаті сніжинки. А лапаті вони були тому, що взялися за руки, щоб скоріше накрити все довкола пухнастою білою ковдрою і зігріти. Так вони летіли всю ніч і цілий день, ще й всю наступну ніч, а на ранок довкілля не можна було впізнати! Земля зігрілась під пухкою периною, позіхнула і, солодко заснувши, почала дивитись кольорові багатосерійні сни. А сніжинки і далі кружляли в небі, тільки тепер вони були легенькі і по одній кружляли у вальсі.

Зима задоволено глянула на свою роботу. І щоб Осінь більше не повернулась, махнула прозорим крилом - і на Землю прийшов Мороз. Він засклив усі річки, ставки і озера, збудував чарівні мости, і тепер можна було йти навіть по топкому болоту! А Землі було дуже тепло, бо закутана вона була у пухову білу перину!

Пройшло багато часу. Зима милувалась чарівними пейзажами, поправляла білосніжну ковдру, посилала Мороз, щоб поправляв лід на річках, і була задоволена.

А по всіх просторах ходили люди і робили на снігу стежки та дороги, їздили машини, бігали звірі та пташки та й забруднювали ковдру. І от одного разу Зима побачила, що її білесенька перина вже почорніла від бруду... А наближався Новий рік! І його треба ж зустріти чистотою і красою!

І вирішила Зима попрати ковдру, щоб всюди було чисто та гарно. Вона зразу взялася до роботи. Махнула голубим крилом небо стало голубе-голубе, засміялось щедре сонечко, Зима сховала Мороз під прозоре крило і розтопила сніг, щоб була вода для прання. Випрала вона перину чисто-чисто, покликала хмарку, і закинула на неї своє прання, поближче до сонечка, щоб сохло. А сама ще й Землю скупала, щоб чистою була до свята. Все зробила, аж втомилась. А коли глянула навколо, то засмутилась. Краси не було! А Новий рік от-от прийде! Тоді вона махнула іскристим крилом і над Землею розлився туман білий як молоко. Так було всю ніч, а коли зійшло сонце, то всі побачили, що кожна гілочка на дереві, кожна билиночка і найменша травинка вкриті пухнастим, іскристим інеєм! Це була дивовижна чарівна казка, що прийшла на Землю, щоб радувати і дивувати світ! Біле диво іскрилось під ясними променями, переливалось тисячами кольорових іскорок і радувало зір!

Тепер Зима була задоволена, бо зустрічала Новий рік дивовижним мереживом навкруги. А час летів. Зима змінювала картини довкілля. Вона махала своїми чарівними крилами і на Землю приходив то Сніг, то Мороз, то з'являлись Завія, Хурделиця, Завірюха, Хуга, Заметіль і танцювали, кружляли своїх танців. А Земля все спала та спала. Їй було затишно і добре. І от коли Зима махне ще раз голубим крилом, тоді Земля почне пробуджуватись, бо вже почнеться весна. І люди про це знатимуть, бо почнеться весняна відлига. А поки царює Зима-чарівниця. І, як усе поробить, то стоїть під красивою ялиною і розсипає блискітки зі срібного мішечка, а вітер їх розносить по цілому світу і кладе на сніг, щоб блищав і щоб усі знали, що Зима - чарівниця!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Надія Красоткіна

# data[].attributes.attachment_link.title
Зима-чарівниця Казка про зиму

# data[].attributes.attachment_link.description
Діти, а ви знаєте, що Зима - чарівниця? Мабуть, знаєте... А те що Зима дуже красива, завжди у білому одязі, з чудовою короною на голові і в блискучій срібній накидці, теж знаєте? Мабуть... А ось про те, що під накидкою у неї чотири крила, ви чули? Ні!

# data[].attributes.headline
Ірина Мацко. Зажурилась бабуся Зима

# data[].attributes.subject
Ірина Мацко. Зажурилась бабуся Зима

# data[].attributes.body
Українська казка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ірина Мацко

Якось наприкінці осені, коли день уже став дуже коротенький, а ніч - довгою та холодною, надумала бабуся Зима піти однієї такої ночі на розвідини до людей, на землю, та послухати, що про неї говорять, чи чекають на її прихід. Підійшла вона під віконце до однієї хатини, де жили старенькі дідусь із бабусею, і чує:

- Ой, діду, уже й зимонька не за горами, принесе вона до нас сніги та морози, а так ще тепла хочеться. А може, забариться Зимонька й пізніше прийде до нас. Погрілись би ще трішки.

- Так, бабусю, так. Правду ти кажеш, але ж чи забариться вона?!

Сумно стало Зимі від тих слів, проте пішла вона ще під інше віконце послухати, може, там на неї чекають. Чує, якась молодиця з матір'ю розмовляє.

- Ой, не треба ще нам холоду та Зимоньки. Ще дах у хаті не залатаний, холодно нам буде. От якби десь заблукала Зимонька, а то й зовсім не прийшла до нас.

Образилася бабуся Зима. „Чого ж так усі мене не хочуть бачити? Чи я комусь зло роблю? Снігом немов ковдрою землю вкриваю. Діточкам для санчат дорогу встеляю. Та коли так, то й не піду я на землю, нехай собі без мене живуть і красну Весну ждуть. Я ще й Віхолі, Морозу та Сніговію скажу, щоби не йшли між люди, бо не чекають їх там."

Так і зробила. От уже й час іти зимі на землю, а вона собі спить і нікуди не поспішає. Мороз, Сніговій та Віхола також відпочивають. Навіщо ж іти, коли їх не чекають?!

А на землі весело. Уже й би мала прийти Зима, а все її немає. Тепло людям, щасливі усі. Минув отак місяць, минув другий. Уже й Новий рік не за горами. Вже інше почали люди говорити.

- Як же це Новий рік та без Діда Мороза, без Сніговія і Зимоньки зустрічати? Не годиться так. Та й поля давно вже треба вкрити білою ковдрою. Інакше озимина проростати почне, коли і на далі таке тепло буде. Пропаде наш урожай? Загине все.

Забідкались люди. І дахи вже полатали, і нагрілися, та й ялинки у хатинках у розкішне вбрання одягнули, до Нового Року готуючись, а Зими нема і нема.

А дітвора? Дітвора геть духом упала. Вже й наче зима, а ні тобі на саночках чи лижах покататись, ні ковзанки на ставку зробити чи снігову бабу зліпити, ні у сніжки погратись. Сумно навкруги, сіро. Та й намислила дітлашня у передноворічний вечір зібратися гуртом і піти на вигін, за село, щоби Зимоньку закликати. Так і зробили. Узяли санки, лижі, ковзани та й вийшли гуртом на гірку.

- Зимонько-Зимо, бабусю! - почали благати вони. - Пробач, якщо образили тебе! Прийди до нас з Дідом Морозом, Сніговієм та Віхолою! Сумно нам без тебе. Ось санки, ковзани, лижі, а кататись нам ніде.

Першим почув ці благання дідусь Мороз. Шкода йому стало маленьких діток та ще й у передноворічний вечір. Визирнув він на вигін, та й давай щипати дитячі носики та щічки.

- Ой, дивіться, дивіться! Мороз прийшов, почув нас. Дідусю Морозе, дякуємо тобі за те, що послухав нас. А ще передай бабусі Зимі, Сніговію та Віхолі, що ми дуже чекаємо на них. Он і земленька вже би відпочила під теплою сніговою ковдрою.

На ці слова ще сильніше Мороз ущипнув діток за носики, а вони раді та щасливі побігли собі по домівках, знаючи, що тепер уже Зима обов'язково прийде.

І справді, цілу Новорічну ніч працювала бабуся Зима з дідусем та дітками - Сніговієм та Віхолою. А коли люди вранці прокинулися, не могли очей відвести від такої краси. Усе навкруги було вкрите пухкою білою ковдрою, вікна у хатинках старанно розмальовані дивовижними візерунками, які всю ніч малював дідусь Мороз, а ставки скуті кригою. На деревах, наче мереживо, лежав блискучий іній. І все це на сонечку виблискувало та вигравало усіма кольорами веселки.

- Дякуємо тобі, Зимонько! Пробач що не хотіли бачити тебе, - говорили люди.

А дітки веселились та грались біленьким сніжком. Хто на санчатах, хто на лижах чи ковзанах, а хто ліпив снігову бабу або грав у сніжки. Всі були раді, що Зимонька нарешті прийшла.

Бабуся Зима, дивлячись на ці веселощі, лише посміхалась.

# data[].attributes.attachment_link.title
Зажурилась бабуся Зима

# data[].attributes.attachment_link.description
Якось наприкінці осені, коли день уже став дуже коротенький, а ніч - довгою та холодною, надумала бабуся Зима піти однієї такої ночі на розвідини до людей, на землю, та послухати, що про неї говорять, чи чекають на її прихід.

# data[].attributes.headline
Українські казки та оповідання для дітей про зиму/Аудіоказки на ніч/

# data[].attributes.subject
Українські казки та оповідання для дітей про зиму/Аудіоказки на ніч/

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Казочки та цікаві історії для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
Українські казки та оповідання для дітей про зиму/Аудіоказки на ніч/

# data[].attributes.headline
ПРО ГРІНЧА, ЯКИЙ УКРАВ РІЗДВО (Доктор Сьюз) - #АУДІОКАЗКА

# data[].attributes.subject
ПРО ГРІНЧА, ЯКИЙ УКРАВ РІЗДВО (Доктор Сьюз) - #АУДІОКАЗКА

# data[].attributes.attachment_link.title
ПРО ГРІНЧА, ЯКИЙ УКРАВ РІЗДВО (Доктор Сьюз) - #АУДІОКАЗКА #читаєморазом

# data[].attributes.headline
ЗИМОВА КАЗКА (Захаріас Топеліус) - #АУДІОКАЗКА українською мовою

# data[].attributes.subject
ЗИМОВА КАЗКА (Захаріас Топеліус) - #АУДІОКАЗКА українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗИМОВА КАЗКА (Захаріас Топеліус) - #АУДІОКАЗКА українською мовою #слухай_українською

# data[].attributes.headline
🎧АУДІОКАЗКА НА НІЧ - "ПРО МАРІЙКУ І НОВИЙ РІК" | Кращі аудіокниги дітям українською | Слухати

# data[].attributes.subject
🎧АУДІОКАЗКА НА НІЧ - "ПРО МАРІЙКУ І НОВИЙ РІК" | Кращі аудіокниги дітям українською | Слухати

# data[].attributes.headline
❄️Аудіоказка - Пан Сирник і різдвяний пампушок - Казка про Різдво - Різдвяна історія -слухати онлайн

# data[].attributes.subject
❄️Аудіоказка - Пан Сирник і різдвяний пампушок - Казка про Різдво - Різдвяна історія -слухати онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
❄️Аудіоказка - Пан Сирник і різдвяний пампушок - Казка про Різдво - Різдвяна історія -слухати онлайн

# data[].attributes.headline
Різдвяна історія - АУДІОКАЗКА- про РІЗДВО - Різдвяна казка - Аудіокнига для дітей

# data[].attributes.subject
Різдвяна історія - АУДІОКАЗКА- про РІЗДВО - Різдвяна казка - Аудіокнига для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
Різдвяна історія - АУДІОКАЗКА- про РІЗДВО - Різдвяна казка - Аудіокнига для дітей

# data[].attributes.headline
Святий Миколай. Казка про святого Миколая

# data[].attributes.subject
Святий Миколай. Казка про святого Миколая

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Відеопрезентації

# data[].attributes.attachment_link.title
Святий Миколай. Казка про святого Миколая

# data[].attributes.headline
АУДІОКАЗКА НА НІЧ -"САМОТНІЙ СНІГОВИК ЗНАХОДИТЬ ДРУЗІВ" | Аудіокниги для дітей українською |Слухати

# data[].attributes.subject
АУДІОКАЗКА НА НІЧ -"САМОТНІЙ СНІГОВИК ЗНАХОДИТЬ ДРУЗІВ" | Аудіокниги для дітей українською |Слухати

# data[].attributes.headline
Казка про зиму. Аудіоказка на ніч. - ЗИМА - ЧАРІВНИЦЯ / Тімака

# data[].attributes.subject
Казка про зиму. Аудіоказка на ніч. - ЗИМА - ЧАРІВНИЦЯ / Тімака

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дитячий розвиваючий канал ТІМАКА

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про зиму. Аудіоказка на ніч. - ЗИМА - ЧАРІВНИЦЯ / Тімака

# data[].attributes.headline
Два морози. Казка укаїнською. 

# data[].attributes.subject
Два морози. Казка укаїнською. 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Казки українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Два морози. Казка укаїнською. Дід мороз

# data[].attributes.headline
Мультик про казкове Різдво | Мультфільми для дітей українською мовою

# data[].attributes.subject
Мультик про казкове Різдво | Мультфільми для дітей українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
З любов'ю до дітей - Дитячі пісні

# data[].attributes.attachment_link.title
Мультик про казкове Різдво | Мультфільми для дітей українською мовою

# data[].attributes.headline
Казка про зайчика і зиму

# data[].attributes.subject
Казка про зайчика і зиму

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
З любов'ю до дітей - Дитячі пісні

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка про зайчика і зиму

# data[].attributes.headline
Зимові казки для дітей

# data[].attributes.subject
Зимові казки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Мала Сторінка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Казочки про зиму, Новий рік та Різдво, представленні на "Малій Сторінці", написали для діточок відомі українські та зарубіжні автори: Ганс Крістіан Андерсен, брати Грімм, Василь Сухомлинський, Катерина Перелісна, Леся Храплива-Щур, Ірина Мацко, Наталя Забіла, Оксана Іваненко, Ірина Жиленко, Микола Білкун, Яків Гончарук, Марія Пономаренко, Василь Струтинський, Валентина Вздульська, Юля Смаль, Василь Мельник, Юлія Хандожинська, Тетяна Винник, Леся Воронина, Ольга Зубер, Марія Деленко, Галина Римар, Інга Квітка, Юлія Забіяка.

"Ось і прийшли довгоочікувані зимові свята. На замовлення маленьких гномиків у їхній кімнати постійно падав сніг, росли ялинки і світилися різнобарвні гирлянди. І хоча сніг був холодний, маленькі гномики не мерзли, бо бабуся подарувала їм теплі рукавички та шалики. Марко та Оленка бавилися у сніжки, ліпили снігових баб і цілі фортеці. З ними часто бавився Жартун з Найвеселішої країни Найсмішніших жартунів (чи як там вона називається) та Сонячний Промінчик. Кузь та Русалоньки зараз спали аж до літа. Не приєднувалося до них і Наймудріше Зайченя, воно якраз змінювало шубку і ніяк не могло вийти з дому, щоб не потрапити до лап лисиці або вовкові. Хоча гномики сумували за старими друзями, та їм пощастило познайомитись зі Снігуром та Синичкою. Ну, ви знаєте, маленькі такі пташечки, їх треба підгодовувати взимку, підсипати весь час зернятка до годувальниці. Але ці Снігур та Синичка були незвичайні (мама і тато гномиків - визначні чарівники, дуже зайняті, тому діток їм допомагають доглядати чарівні істоти)..." (Юля Смаль)

" На дворі вже майже ніч. Швидко темніє передріздвяною порою. Маленький Ангелик дуже втомився - цілісінькій день натирав найм'якшою ганчірочкою Першу Зірку. Вона має бути така чиста і блискуча, щоб кожна дитина на землі змогла її побачити, щоб промінь від неї був такий яскравий, як в ту ніч, коли народився Ісус. Тоді, більше двох тисяч років тому, Зірка сяяла так, що три східних мудреці змогли дійти до маленької кошари з Божим Дитям.

- Ну, що там, Маленький Ангелику, ти встиг, бо пора вже. Чуєш? - Підійшов до Ангелика дорослий Ангел. - Вже і Ангели, і люди почали співати коляди, скоро закінчиться служба і треба сідати до святої вечері. - Так, так. Я дуже старався! - Ти молодець. А тепер, нумо, доєднаймося до Ангельського хору, будемо колядкою та молитвою славити народження маленького Ісуса..." (Юля Смаль)

"Тримай його, тримай! - гукнула мама Максиму. Вона стояла на порозі в капцях, хлопчик якраз закінчував одягати сніговика. Вночі прихопив мороз і зліплений вчора Льодяник мав би простояти всі Різдвяні свята. Максимко обернувся за Бровком, що чимдуж біг, несучи в зубах саморобну різдвяну зірку. - Біжи за ним! - гукнула мама. - Він не втече далеко. Довго не будь. Зайди по дорозі до тітки Орисі, поклич на вечерю. - Добре, мамо, - Максим дременув за собакою. - Бровко! Та тільки він ступив за ворота, як світ навколо закружляв. Ой, лихо! Хлопчик озирнувся: "Де це я?" - Не бійся, я з тобою! - прогавкав Бровко. - Ми в чарівному світі, нам терміново треба знайти Чортеня, воно вкрало різдвяну зорю. "Ой, а як же Різдво без зірки? І для чого тобі моя? - Не може бути Свята без зорі!.."" (Юля Смаль)

"... А коли народився Ісусик маленький в колибі, то була морозна ніч над усією Верховиною. Ялиці стояли в білих шатах непорушно, немов зачаровані, а на стежках виблискував сніг холодним кришталем. I лежало Дитятко Боже на сіні, вкрите квітчастою хусткою Марії, і дрижало з холоду. В тузі хилилася над Ним Мати Свята..." (Леся Храплива-Щур)

"У лісі, лісі темному..." - наспівував Дмитрик, біжучи зимовою стежкою у лісок, що простягався неподалік його хатини. У тому лісі вовк не ходив, та й лісок був невеликим. Але саме тут Дмитрику було найзатишніше. А ще з минулої весни у хлопчика з'явилася подруга у ліску - маленька ялиночка, яку він посадив своїми руками і дуже її любив та доглядав. От і зараз він біг саме до неї - подивитися як вона зимує, привітатися, погомоніти. Ялиночка ж була чарівною... (Ірина Мацко)

"Наближається найособливіша ніч у всьому світі... Різдвяна. От вже й ялинки в домівках прикрашені різнокольоровими кульками, зелені гілочки вдягнуті в яскраві, сяючі гірлянди, а шишечки, немов зелені вогники визирають з-під іграшок то тут то там. Морозець тріщить, аж кашляє. Вітер холодний завиває, свистить, безжально снігами дороги закидає. Тільки дихне, як відразу підкине білу ковдру аж до самісіньких хмар, потім трохи зглянеться, видихне, й сніжок знову на землю відпустить". (Інга Квітка)

Тетяна Винник."Ключик від новорічної Скриньки чудес" (зимова казочка для дітей)

Вечірні сутінки сховались під лапаті крила хуртовини. І світ потонув у засніженому чеканні Різдва. Старезні дуби в розхристаних білих жупанах підвели свої незграбні кошлаті руки вгору і, потупивши обличчя, скоса поглядали на багатоповерхові будинки, що тримали на своїх антенах важкі небеса. Усе захопила Володарка-Зима і стала на чолі до приходу Різдва. В цей вечір Марійка сиділа біля вікна. Чомусь саме сьогодні батьки були на роботі. Раптом щось обірвало тишу..." "(Тетяна Винник)

Мій дорогий читачу, чи повіриш ти, що казки самі мене знаходять?! Нещодавно я поспішала додому, бідкалася, що не встигаю приготувати святкову вечерю. Це було напередодні Нового року. Не пригадую, чому барилася, але достеменно знаю, що надворі вже вечоріло. Я була виснажена передсвятковими справами, та ще й несла більші за себе сумки! Аж раптом мені назустріч іде... казка. "Візьми мене з собою, - каже. - Слухала по радіо прогноз погоди... морози передають до тридцяти градусів. Замерзну і обернуся на клубочок снігу. У світі поменшає на одну казку..." А сама вона - невеличка, оченята сині-сині, мабуть, посиніли від холоду, а голови майже не видно - так шаликом закутана, у білому пухнастому кожушку, на руках червоні рукавички. Чесно кажу - спершу я завагалася. У мене сумки важкі, а тут іще й казка на руки проситься..." (Тетяна Винник)

" Вже давно відбили куранти й відбахкали феєрверки. Навіть, найзавзятіші гуляки, й ті десь поділися. Мабуть, насвяткувавшись, спали без задніх ніг. А от Пончик не спав. Він сидів на підвіконні й дивився на небо. Він чекав на Санта−Клауса. З подарунками, звичайно ж. Як ви вже здогадалися, це була Новорічна ніч. Незвичайна і чарівна. Надворі було дуже гарно. Сніжинки поволі падали, на й без того вкриті снігом стежки. У світлі місяця вони блищали, наче дорогоцінні камені. Пончику закортіло спати. Але він не міг заснути! Он, минулого року заснув і не побачив, як Санта−Клаус приніс подарунки! Ні! Цього разу Пончик твердо вирішив дочекатися на Санта−Клауса. Він обов'язково повинен прийти! Пончик сам чув у новинах: по телевізору повідомили, що Санта-Клаус приходить у кожен дім, де є маленька дитина. А в їхньому домі була така маленька дитина..." (Ольга Зубер)

" Сутеніло... Потріскував мороз, сніг виблискував сріблом, переганяючи одна одну літали синички, щоб зігрітися. Перехожі поспішали додому зі святковим настроєм. Авжеж! Завтра - Новий рік! Всі були зайняті своїми справами та клопотами і ніхто не звертав уваги на малесеньке кошеня, що сиділо біля будинку. Сиділо воно вже давно. Щоб трохи зігрітися, скрутилося маленьким клубочком і з цікавістю позирало на перехожих. Темніло. Кошеня дивилося на вікна, що запалювалися жовтавими вогниками. Йому видно було людей, які щось робили, бігали, розмовляли, сміялися... Звідти пахло теплом і чимось смачненьким. То був зовсім інший світ. Не той, в якому жило кошеня. Воно не знало, що таке тепло і ласка, бо ніколи не відчувало цього. І ніколи не пило теплого смачного молочка..." (Ольга Зубер)

" Це було дуже давно. Прийшла зима. Заблукав грудневий морозець по світу. Тільки-но дихне, як дерева та кущі аж до землі гнуться. Охопились дні густим туманом, й щезло яскраве сонечко. Та ось нарешті розступилися хмарини, і - диво... з'явились у небі крижані коні. Змахнули вони своїми гривами, знову крихітний вогник засяяв. Розправив він свої промінчики. До дерев та річок потягнувся! І тоді білий сніг на гілочки посипався. Поспішили крижані коні на землю, аби усе живе про свято сповістити! Як побачили їх птахи, ох і зраділи ж... Горобці, і сороки, снігурі й голуби змахнули своїми крилами. Закружляли між хмарин, заспівали пісню святкову.." (Інга Квітка)

"Наближався день Святого Миколая. Падав білий сніг, між деревами та кущами розгулював морозець. Всі діти готувалися до свята. Кожен з них сподівався на подарунки від Святого, і лише Петрик знав, що й цього року знайде під подушкою лише різки.Так, так, так. Був він дуже неслухняною дитиною. Ніколи Петрик не слухав батьків та й в школі був ще тим бешкетником. Скільки його не просили гарно себе поводити - все марно. Матуся відводила Петрика до школи та ледь не щодня, повертаючись додому, гірко плакала через неслухняність Петрика. Адже маленький Петрик, не знаючи, скільки болю завдає своїй матусі, продовжував себе погано поводити". (

"Кожного року напередодні найважливішого свята для малечі, діти писали листи до Миколая. Святий отримував їх й перевіряв у своїй величезній чарівній книзі кожного малюка. Діти, які впродовж року були чемними, отримували подарунки та солодощі, а неслухняні знаходили різочки під подушкою. Проте, прийшов рік, коли скринька біля хатини Миколая була пустою. Засумував Святий, задумався: невже маленькі діти перестали вірити в нього? Побачила це білка, стрибнула Святому на плече й спитала..." (Інга Квітка)

"В однім славнім королівстві
завжди лад був, добрі всі.
Від світання й до смеркання
працювали і пісні
найпрекрасніші творили,
у достатку, мирі жили..."(Галина Римар)

"У лісі стояла чудова ялинка. Місце у неї було хороше, сонця й повітря скільки завгодно, а навколо росло багато старших подруг - і ялин, і сосон. Але маленька ялинка дуже хотіла швидше вирости! Вона не звертала уваги ні на тепле сонце, ні на свіже повітря. їй було байдуже до селянських дітей, що приходили, і щебетали коло неї, збираючи суниці та малину. Часто, набравши повні глечики або нанизавши ягоди на тонкі прутики, вони сиділи під ялинкою й казали..." (Ганс Крістіан Андерсен)

Казка "Снігова королева" (Ганс Крістіан Андерсен)

"Ну, почнемо! Коли ми дійдемо до кінця цієї історії, тоді ми знатимемо більше, ніж зараз. Так ось, жив один лихий троль. Він був злючий-презлючий, наче сам чорт! Якось він був у дуже хорошому настрої, тому що зробив собі дзеркало, яке мало незвичайну властивість - все хороше і прекрасне в ньому зменшувалося, майже зникало, а все погане і огидне впадало в око і здавалося ще гіршим..." (Ганс Крістіан Андерсен)

"В однієї удови та було дві доні, в котрих одна була гарна на вроду й працьовита, а друга гидка й лежень. Гидку й лежнювату дочку вдова любила й жалувала, бо то була її рідна дочка, а на другу раз-у-раз накидала всяку важку працю й держала її в хаті за попихача. Бідній дівчині доводилося щодня сидіти біля криниці на великому шляху та все прясти..." (Брати Грімм)

"Край села живе вдова з трьома синами. Два сини вже дорослі юнаки, високі, ставні, славні, красиві. А третій - підліток Юрко - маленький, тоненький, мов очеретина. Було це взимку. Впав глибокий сніг, дме північний вітер, тріщить мороз. Мати говорить - немовби сама до себе, але щоб і сини чули: "Холодно, діти. А дров немає... Кому ж за дровами йти?..." (Василь Сухомлинський)

"У темному лісі, в глибокому яру спали два вітри. Ласкавий Вітер - хлопець з синіми очима. А холодний Вітрюга - дід з колючою бородою. Прийшла зима. Сонечко не могло піднятися високо над землею. Білі сніги вкрили поле. Зашуміли тривожно верховіття дерев. Прокинувся в глибокому яру холодний Вітрюга..."(Василь Сухомлинський)

"Жив собі в лісі маленький зайчик. Був він ще молоденький і зовсім, зовсім сіренький. І з того він був дуже задоволений: біжить, бувало, по полю - земля сіра, колосочки жовті мерехтять, не зразу зайчика й побачиш. А зайчик не хотів, щоб його бачили, бо багато ворогів у нього було: і вовк, і лисиця, і сова, і шуліка, і яструб, і ласка, і собаки, і мисливці. Важко було б зайчикові від усіх устерегтися, якби не його сірий кожушок. А то заб'ється він десь під пеньочок - і не видно його, або присяде на городі, капустку хрумає, і ніхто його не бачить. Добре жилося зайчикові влітку - є що поїсти, є де сховатись. Думав він, що так завжди і буде. Аж воно не так!..." (Катерина Перелісна)

" Надворі було темно, тільки сніжинки, як змерзлі метелики, кружляли біля освітленого вікна. Оля лежала в ліжку й сумно дивилася на ялинку. Світло ламп відбивалося від кольорових дзеркальних кульок, смішних клоунів, вухатих мавпочок і зайців. Скільки подарунків у неї в ці новорічні свята! Тато й мама так хотіли, щоб вона не журилася. Але навіщо їй ці ляльки й машинки, шоколадки й жувачки? Усі діти бігають надворі, граються у сніжки, їздять на санчатах і лижах, а вона все лежить і лежить у ліжку хвора... Відчинилися двері, і в Олину кімнату зайшла мама. Нахилилася, погладила дочку по гарячому чолу й шепнула: " Не сумуй! Сьогодні різдвяна ніч, а цієї ночі збуваються всі бажання. Треба тільки дуже захотіти! Засинай і прокидайся завтра здоровою..."" (Леся Воронина)

Ольга Зубер. "Щедрий ведмідь і вдячна мишка" (казка для малят)

" Зима в лісі була холодна та люта. Щедро сипала вона снігами й мела хуртовинами. Замела й мишачу нірку під сосною. Сидить Мишка, боїться й носа висунути. Ось, зголодніла вона, залізла в свою комірчину й знайшла там зернятко. Одне-однісіньке. Сидить Мишка й плаче. Тримає в лапках те зернятко й не знає, що з ним робити. Чи то з'їсти, чи то назад покласти. Думала вона, думала, а тоді й каже: " З'їм, а тоді піду до Ведмедя, попрошу в нього ще зерняток." Так вона й зробила. Підкріпилася перед дорогою, одягла теплу хустинку, чобітки, кожушок, взяла сани, та й подалася..." (Ольга Зубер)

Ольга Зубер. "Смачний носик"

" Прийшла зима. Засипала все навкруг снігом, замела доріжки, вікна морозом розмалювала. Вийшла Марічка надвір погуляти. Побачила величезні кучугури снігу і вирішила зліпити сніговика. Оскільки Марічка була маленькою, то й сніговик вийшов маленький. Не сніговик, а сніговичок. З оченятами - ґудзиками , віником-гілочкою, носиком-морквинкою. Змерзла Марічка поки ліпила сніговичка й побігла в хату грітися. Наступного ранку вийшла вона надвір. Дивиться, а в сніговичка носика немає. Взяла вона ще морквинку і зробила з неї сніговичку нового носика..." (Ольга Зубер)

" От і прийшла красуня Зима. Пора розваг і Новорічних свят. Взяв Миколка свої санчата, та й давай кататися з гірки! Летить, аж дух перехоплює! Ого-го! - кричить від радості. Побачив це кіт Васько, що сидів на лавці. От заманулося і йому на санчатах покататися. Аж не може всидіти на місці, так кортить! А попросити в Миколки соромиться. Бо вже має п'ять років, а на санчатах ні разу не катався! Е, ні! Посміховиськом Васько нізащо не буде! І вирішив він, що коли звечоріє і Миколка піде додому, візьме санчата, та й покатається. Так він і зробив: взяв санчата, та й потягнув їх до гірки. Умостився зручненько,відштовхнувся лапою, й понеслися сани з гірки, мов та блискавка. Васько такого не очікував..." (Ольга Зубер)

Ольга Зубер. "Намисто для лисички" (казка для малят)

І вирішила Лисичка сплести собі зі сніжинок зимову прикрасу. Взяла вона ниточку, нанизала на неї сніжинки й одягла на себе. Ходить по всьому лісу, хвалиться..." " Прокинулася вранці Лисичка. Виглянула у віконечко, а там - все біле-біле від снігу! Зраділа вона, одягла свою тепленьку шубку, шапочку, чобітки, рукавички на лапки. Вийшла надвір, стоїть, милується. Гарно в лісі! Зелені ялинки стали білосніжними, стежки-доріжки сніжком присипані, сніжинки блищать-переливаються. (Ольга Зубер)

"Сніжинки тихо падали з неба, вкриваючи білим полотном все довкола: дерева, доріжки,дахи будинків, підвіконня, гнізда пташок, притрушували чиїсь крихітні, ледве помітні сліди. Сніжинкам було весело: вони падали, кружляли, виблискуючи в холодному світлі зірок. Серед усього цього величезного снігопаду була одна дуже незвичайна Сніжинка. Падаючи з неба, вона не безтурботно сміялася, а уважно придивлялася, де б зручненько примоститися. Вона ретельно обдивилася все довкола і опустилася на вишневу гілочку, поближче до стовбура. Тут було дуже зручно і затишно: поруч світив великий ліхтар, а будинок захищав від вітру. Спочатку Сніжинка сиділа тихо - незвично їй було тут, на Землі. Та згодом, набравшись сміливості, підхопивши легкий подих вітру, перелетіла на підвіконня, й з цікавістю подивилася у вікно..." (Ольга Зубер)

"Ой розгулялись взимку віхоли,
до вікон хатку замели,
де під солом'яною стріхою
дідусь із бабою жили.

Біля віконця якось ввечері
сиділи вдвох собі старі
та милувалися малечею,
що розважалась у дворі..."(Наталя Забіла)

"Два морози йшли у ліс,
все вбирали в іній.
В того був червоний ніс,
а у цього - синій.

- Старший буде той із нас,
каже брат до брата, -(Наталя Забіла)
хто людину зможе враз
до кісток пробрати!.."

"По ялинку внучка з дідом
йшли по лісі навмання.
А за ними бігло слідом
довговухе цуценя.

Задивилась, мабуть, внучка
на ялинку, на сосну
і зронила якось з ручки
рукавичку хутряну...."(Наталя Забіла)

"Бурулька" - добра зимова казка Оксани Іваненко

"Вранці сніг заблищав так, ніби зима жменями понасипала блискіток і вони всі сяяли і промінилися. А в садку, на тому розі будинку, де починалася ринва, з'явилася бурулька. Вона переливалася на сонці всіма кольорами райдуги. Вона була дуже гарна..." (Оксана Іваненко)

"Якось наприкінці осені, коли день уже став дуже коротенький, а ніч - довгою та холодною, надумала бабуся Зима піти однієї такої ночі на розвідини до людей, на землю та послухати, що про неї говорять, чи чекають на її прихід. Підійшла вона під віконце до хатини, де жили старенькі дідусь із бабусею, і чує: "Ой, діду, вже й зимонька не за горами, принесе вона до нас сніги та морози, а так ще тепла хочеться. А може, забариться Зимонька й прийде до нас пізніше. Погрілись би ще трішки"..." (Ірина Мацко)

"Холодно взимку Зайчикові. Вибіг він на узлісся, а вже ніч настала. Мороз тріщить, сніг проти Місяця блищить, холодний вітрець з яру повіває. Сів Зайчик під кущем, простяг лапки до Місяця, просить: " Місяцю, любий, погрій мене своїми променями, бо довго ще Сонечка чекати..." (Василь Сухомлинський)

Тетяна Винник, казочка для дітей "Заєць і зима"

Заєць прокинувся від голосного "Б-ррр!". "Б-ррр!" - лунало знову і заєць сполохано насторожив вуха. "Це в мене в животі!" - дослухаючись, полегшено зітхнув заєць. І від гарячого заячого подиху пішов легенький пар. Заєць жадібно вдихнув морозяне повітря і йому на мить здалося, що його живіт прилип до спини. "Я не їв сім днів! - чмихнув заєць і висунув носа з-під міцного соснового гілля, під яким сьогодні ночував. - Треба шукати харчі!" - подумав заєць..." "(Тетяна Винник)

" Колись давно жили - були у країні Малюванії двоє друзів. Звали їх Олівець і Пензлик. Вони дуже любили малювати і змальовувати різні речі. Якось у їхню країну прийшла зима, і на вікнах будинків, де мешкали товариші, від морозу з'явилися сніжинки. "Що це? Який майстерний малюнок!" - зачудовано промовив Пензлик і додав: "Треба покликати Олівця!" І тут у його домівку вбіг радісний друг. "Ти це бачив?" - спитав Пензлика. "Що саме?" - і собі запитав той. "Сніжинки! Їх намалював Дідусь Мороз, щоб прикрасити вікна взимку!" "А, то це сніжинки?!.." (Юлія Забіяка)

"Новорічна пригода", "Спуня і Різдво", "Спуня і Застуда" - ​з имові казки для малят від Юлії Забіяки.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
казки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
українські казки

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зимові казки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
казки про зиму

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
казки про новий рік

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
різдвяні казки

# data[].attributes.attachment_link.title
Зимові казки для дітей

# data[].attributes.attachment_link.description
Казочки про зиму, Новий рік та Різдво, представленні на "Малій Сторінці", написали для діточок відомі українські та зарубіжні автори: Ганс Крістіан Андерсен, брати Грімм, Василь Сухомлинський, Катерина Перелісна, Леся Храплива-Щур, Ірина Мацко, Наталя Забіла, Оксана Іваненко, Ірина Жиленко, Микола Білкун, Яків Гончарук, Марія Пономаренко, Василь Струтинський, Валентина Вздульська, Юля Смаль, Василь Мельник, Юлія Хандожинська, Тетяна Винник, Леся Воронина, Ольга Зубер, Марія Деленко, Галина Римар, Інга Квітка, Юлія Забіяка.

# data[].attributes.headline
Святий Миколай | мультфільм

# data[].attributes.subject
Святий Миколай | мультфільм

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
З любов'ю до дітей - Дитячі пісні

# data[].attributes.attachment_link.title
Святий Миколай | мультфільм | ukrainian children's songs

# data[].attributes.headline
Казка / Морозко / Аудіоказка на ніч

# data[].attributes.subject
Казка / Морозко / Аудіоказка на ніч

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Казочки та цікаві історії для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка / Морозко / Аудіоказка на ніч

# data[].attributes.headline
Аудіоказка. Мороз Іванович.

# data[].attributes.subject
Аудіоказка. Мороз Іванович.

# data[].attributes.attachment_link.title
Аудіоказка. Мороз Іванович.

# data[].attributes.headline
Читати казку «Мороз Іванович - Добра казка

# data[].attributes.subject
Читати казку «Мороз Іванович - Добра казка

# data[].attributes.attachment_link.title
Читати казку «Мороз Іванович» :: ДОБРА КАЗКА

# data[].attributes.attachment_link.description
В одному будинку жили дві дівчинки — Рукодільниця та Ледарка, а з ними нянька...