# data[].attributes.body
Hi havia una vegada dos ossets que vivien en una cova, ells eren molt entremaliats, però els seus amics i els seus pares eren molt avorrits, sempre anaven a passejar o a comprar menjar, però mai jugaven.

Una nit va aparèixer una fada i amb la vareta màgica va fer:

-          Patatim, patapum, patapom!

-          Tots dos anireu al lloc més divertit del món on tothom és super divertir, no us avorrireu mai!

Els dos ossets van marxar al lloc més divertit del món, anaven molt contents i emocionats. Quan van arribar allà al principi estaven molt contents i s’ho passaven genial, però poc a poc trobaven a faltar als seus amics i pares.

Van demanar tornar a casa seva i van explicar als pares tot el que havien viscut, els hi van preguntar si entre tots i amb alguns canvis podrien convertir el lloc més avorrit en un lloc més alegre.

A partir d’aquell moment els ossets i els seus pares van començar a fer coses plegats i s’ho passaven d’allò més bé, tots gaudien molt dels moments que passaven junts. El lloc més avorrit s’havia convertit en poc temps, en el lloc més divertit del món.

# data[].attributes.body
Hi havia una vegada un món tranquil, però un dia a la Paula li van robar una moneda molt valuosa. Ella estava molt preocupada i no sabia que fer per recuperar-la fins que va trobar l’ajuda del Sr. Os, el detectiu.

Ella li va explicar que li havien robat la moneda, però quan van anar a buscar proves els dos junts van trobar un paper petit amb alguna cosa escrita on deia: “Famós lladre del futur”.

Havien descobert qui era, el detectiu el coneixia però sempre se li escapava. De sobte el detectiu va mirar la Paula i tenia el cap 100 vegades més gran que abans. Van sortir fora per buscar més pistes i tothom estava molt estrany.

Alguns amb el cap molt gran, altres amb el cos petit i moltes coses més. Al final del carrer van veure una persona normal, no havia canviat res.

Tenia a la mà la moneda que li havien robat a la Paula.

-          És el famós lladre del futur! – van cridar el Sr. Os i la Paula alhora.

Van anar per darrera d’ell sense que els veies i el van aconseguir atrapar amb una corda. El lladre va tornar al botir i la Paula va recuperar la seva moneda. Passats uns minuts tot havia tornat a la normalitat.

Conte contat, ja s’ha acabat.

# data[].attributes.body
HI havia una vegada un fènix que es deia Fuegi. Un dia va descobrir unes coordenades per anar a un altre món. Va decidir que no aniria sol i va reunir a molts amics. Una àguila, un gegant, un grifo (una combinació entre lleó i àguila), un drac i un llop.

El fènix i els seus amics es van preparar per marxar, pel camí van passar per muntanyes i rius. Van decidir seguir el riu de la serp marina, però  per arribar a l’illa del volcà, necessitaven creuar el mar per continuar el viatge.

-          Com passarem? – deia preocupat el fènix.

-          Doncs no ho sé... – li responia el grifo.

-          I si pugem tots al damunt de l’àguila? – va proposar el llop.

-          No, no, no! Damunt meu no podeu pujar! – va cridar l’àguila.

-          Doncs com passarem llavors?- va tornar a preguntar el fènix.

-          Doncs no ho sé... – va contestar el gegant amb to preocupat.

-          Diu la llegenda que en aquest riu viu una criatura marina gegant – va recordar el drac.

-          Doncs busquem-la i pugem al damunt de la criatura! – va dir el drac.

Un segons després de l’aigua va sorgir una criatura gegant, que els hi va dir:

-          Jo us ajudaré a creuar el mar!

-          Moltes gràcies! – van dir tots els animals alhora.

Van poder creuar el mar i van arribar a l’illa. Allà van aventurar-se i van entrar al bosc. Allà es van trobar molts guardians que vigilaven l’illa. Després d’un temps caminant van aconseguir arribar al centre de l’illa on es trobava el volcà.

Allà va ser el lloc on van lluitar contra la serp gegant i la van guanyar, això els va fer posar-se molt contents.

Van entrar al portal de l’altra dimensió, però de sobte van descobrir que no havien tornat a casa, estaven en un lloc desconegut, no sabien si hi havia població o no i quines noves aventures s’hi trobarien.

A partir d’aquell moment una nova aventura començava!

# data[].attributes.body
Fa molt de temps, hi havia una ciutat que es deia Amsterdam on tothom es divertia, allà vivien cinc nens que es deien Albert, Pol, Ton, Matías i Inés.

Els cinc nens imaginaven una ciutat de “xuxes”, ells pensaven que si l’imaginaven amb molta força es faria realitat.

A ells els hi agradava tenir moltes llaminadures. El Pol, un dia, va dir:

-          Aquest any no vull regals, jo demanaré als Reis Mags d’Orient una ciutat de “xuxes”.

-          Jo també faré el mateix – va dir el Ton.

Així van anar-ho comentant tots. Pensaven que d’aquesta manera potser tindrien sort i els seus desitjos es complirien.

Vuit dies després els nens van anar a la cavalcada molt contents.

Van donar la seva carta als seus reis preferits. Aquella nit gairebé no van sopar ie els hi va costar molt dormir, volien que arribés ràpid el dia següent per saber si el seu desig s’havia fet realitat.

Al dia següent van despertar-se molt d’hora i però a casa no van trobar cap regal, van sortir al balcó van agafar una flor i la van tastar. De sobte es van posar molt contents al descobrir que era dolça i que el seu desig s’havia fet realitat. L’Inés i el Matías estaven tant contents que es van posar a ballar. Els nens van ser molt feliços per sempre més.

Vet aquí un gos, vet aquí un gat que aquest conte ja s’ha acabat.

# data[].attributes.body
Hi havia una vegada Batman que va llençar un meteorit gegant de llimona, ningú ho sabia, mentre els nens estaven a classe.

Bum, què és aquest soroll!, es van preguntar els alumnes i ràpidament van sortir de la classe a veure que era.

Era un meteorit de llimona! Que va destruir l’hort, tot l’hort de l’escola. Els alumnes van decidir trucar uns jardiners perquè arreglessin l’hort, però aquests estaven molt ocupats i no podien venir.

Aleshores els mestres van preguntar les famílies si algú volia ajudar a arreglar l’hort.

Van ser molts els voluntaris que es van oferir a ajudar i no només van arreglar l’hort sinó que també van plantar molts productes. Un dels voluntaris era el Patufet que ho va fer ràpidament, va agafar la llimona, la va desfer i van ser sucs per convidar a tots els ajudants.

A partir d’aquell moment tothom va col·laborar en tenir cura de l’hort i uns mesos després l’hort havia canviat molt, van començar a collir cols, espinacs, pastanagues, maduixes i faves. Els alumnes de l’escola podien menjar coses del seu hort.

Vet aquí un gos, vet aquí un gat que aquest conte ja s’ha acabat.

# data[].attributes.body
Fa molts i molts anys hi havia un poble molt petit. En aquest poble hi havia un nen que tenia molta força.

El poble era molt petit, només tenia deu cases. Totes les cases tenien 105 metres quadrats.

En aquest poble petit també hi vivia el seu pare i la seva mare. En aquell moment va passar un tornado que va destrossar tot el poble. El nen va sobreviure però els seus pares van morir.

El nen es va anar fent gran, però cada vegada es feia molt més gran.

Van passar 1000 anys i encara sobrevivia perquè era immortal.

# data[].attributes.body
Hi havia una vegada un nen que estava al món de gel tranquil i jugant amb els seus amics. El nen es deia Juan i volia viure una aventura, però no passava res...

Un dia quan el Juan s’anava a dormir de sobte va aparèixer un drago que va desfer tot el que era gel.

El Juan va avisar a tots els seus amics per demanar ajudar i preguntar el lloc sortia el drac.

Van travessar un llit de gegant, un pont de fusta i al final del camí van veure un volcà d’on sortien els gegants, dinosaures i un dragó molt molt gran.

Tots els amics van anar a dins del volcà i van veure una màquina que feia sortir monstres. Van intentar trencar-la però no podien ja que estava feta de ferro.

Van estar durant una estona investigant la màquina i van trobar amagat un botó d’autodestrucció, el van prémer i va explotar tot.

# data[].attributes.body
Hi havia una vegada 5 nenes que sempre anaven al bosc, però un dia es van perdre! No sabien on estaven i van passar dies i nit... Un dia de sobte, van començar a veure una llum, però no sabien d’on venia!

Llavors les 5 nenes que eren molt valentes van anar cap allà i van trobar una casa vella i bonica, fins i tot podrien dir preciosa!

Van entrar però l’Emma va dir en veu alta a les seves amigues:

-          Esteu segures que això no és perillós?

-          “Que va”- va contestar la Lua.

Del fons de la casa va sortir una noia que semblava amable i els va preguntar què feien allà.

Les 5 nenes van explicar-li que s’havien perdut. Llavors ella els i va oferir quedar-se i prendre una mica d’aigua.

Al principi tenien una mica de por però després es van quedar flipant amb l’amabilitat i l’acollida que els hi havia ofert la noia.

Les va deixar soles una estona al menjador mentre descansaven i va aparèixer amb un mapa que les ajudaria a tornar a la ciutat.

Felices, contentes i molt agraïdes van agafar el mapa i van poder tornar a la ciutat que tant trobaven a faltar.

# data[].attributes.body
Hi havia una vegada un unicorn i una nena que es deia Lluna, tots dos van anar als rius de xocolata a banyar-se. Però de sobte no queia xocolata, la Lluna va dir-li a l’Unicorn una mica trista:

- Oh, no! Si no hi ha xocolata, no ens podem banyar!

- Unicorn, hem de resoldre aquest misteri, però haurem d’anar fins a les muntanyes blaves!

Just quan van començar a caminar en mig del camí van trobar-se un botiguer molt especial.

-          Bon dia! Voldríem una poció màgica per ajudar a l’Unicorn a volar?

-          Bon dia! Us puc vendre la poció, però m’haureu de pagar 1€.

-          Aquí teniu. Moltes gràcies! Fins aviat!

-          Fins aviat!

L’Unicorn es va veure el tub sencer amb la poció màgica que els havia venut el botiguer i de sobte va enlairar-se i va descobrir des de l’aire quin era el problema de la piscina de xocolata.

-          Ja sé que està tapant el riu, és un tub i hem de seguir-lo per treure el tap.

-          Anem-hi, no esperem més!

Tots dos van reprendre el camí i van seguir el tub fins que van veure el que havia provocat tot el problema. Era un gegant!

Li van demanar al gegant que parés de menjar-se la xocolata i que treies el tap que no deixava passar la xocolata. El gegant va demanar a canvi, que tots dos haurien de ser els seus amics.

A partir d’aquell moment tots tres van ser amics i s’ho passaven d’allò més bé banyant-se plegats a la piscina de xocolata.

Entre un gos i un gat, aquest conte s’ha acabat.