# data[].attributes.body
Llibres consultats:
- Antologia de poesia catalana.

Pàgines web consultades:
-Escriptors.cat
-Youtube
-Lletra.cat

# data[].attributes.body
Feminisme a l'art (Tres voltes rebel), és una de les dibuixants que a través del dibuix i de les xarxes socials promou el feminisme.

# data[].attributes.body
Aquesta versió està feta per Maria del Mar Bonet i realment m'agrada molt, ja que sap transmetre el dolor a través de la comunicació no verbal i de l'entonació que utilitza per cantar.

# data[].attributes.attachment_link.title
Maria Del Mar Bonet ~ Desolació ~ Live @ Lotus Fest 9/03

# data[].attributes.headline
                              VERSIÓ MUSICADA DEL POEMA

# data[].attributes.subject
                              VERSIÓ MUSICADA DEL POEMA

# data[].attributes.body
Al canal Guic trobem la lectura del poema, sincerament no m'acaba d'agradar, ja que no sento que expressi el dolor que Joan sentia al escriure'l, tot i que la música de fons és un bon acompanyament.

# data[].attributes.body
Aquesta versió està feta per Juanjo Montserrat i personalment m'agrada molt.

# data[].attributes.attachment_link.title
Desolació (Joan Alcover), by Juanjo Monserrat

# data[].attributes.attachment_link.description
Desolació (Joan Alcover) by juanjomonserrat, released 05 May 2016

# data[].attributes.body
Personificació: Joan és l'arbre i s'entén com un tot, un tot en el qual la seva dona és la soca i els seus fills les branques.

# data[].attributes.body
Alcover fa ús de molts recursos literaris amb aquest poema;
-Hipèrbaton: als dos últims versos de la primera estrofa.
-Encavallament: A la segona estrofa en el primer i el segon vers, aquest fa que l'estrofa soni és dinàmica i augmenti el dramatisme.
-Polisíndeton:  En la tercera estrofa trobem conjuncions (i, de) que fan que la tensió augmenti.
-Hipèrbole: en general tot el poema ho és, però sobretot en l'últim vers de la quarta estrofa que fa més exagerat el seu dolor.

# data[].attributes.body
És concís i dens, ja que el text és breu i el contingut d'aquest es concentra en pocs versos.
El poema se'ns presenta davant d'una situació de pèrdua i tristesa màxima.
El recurs més important d'aquest poema és la simbolització del mateix Joan en l'arbre i el dolor que senten ambdós pel que ha causat natura.

# data[].attributes.body
És un sonet que combina la rima consonant i l'assonant, però on sobretot predomina la consonat, ho identifiquem en l'anàlisi següent del poema:
Jo só l'esqueix d'un arbre, esponerós ahir,  A
que als segadors feia ombra a l'hora de la sesta;  B
(que als: sinalefa), (feia ombra: elisió)
es branques una a una va rompre la tempesta,  B
(a una: elisió)
i el llamp fins a la terra ma soca mig-partí. A
(i el: sinalefa)

Brots de migrades fulles coronen el bocí  A
obert i sens entranyes que de la soca resta;  B
(sense entranyes: elisió)
cremar he vist ma llenya; com fumerol de festa, B
al cel he vist anar-se'n la millor part de mi.  A
*En aquestes dues primeres estrofes la rima és creuada -abba-*

I l'amargor de viure xucla ma rel esclava,  C
i sent brostar les fulles i sent pujar la saba, C
i m'aida a esperar l'hora de caure un sol de conhort. D
(m’aida a esperar: elisió) (caure sol: sinalefa)

Cada ferida mostra la pèrdua d'una branca:  E
sens jo, res parlaria de la meitat que em manca;  E
(que em: elisió)
jo visc sols per plànyer lo que de mi s'és mort. D
*En aquestes dues últimes estrofes la rima és caudada
-ccd-, -eed*

# data[].attributes.body
En les primeres dues estrofes trobem un quartet i en les dues últimes un tercet.

# data[].attributes.body
És un poema compost amb versos alexandrins , ja que estan formats per dotze síl·labes (tòpics de la Renaixença). En aquest poema, tots els versos tenen una cesura a la meitat del vers, dividint-lo en dos hemistiquis de sis síl·labes.

# data[].attributes.body
Aquest és un poema que presenta diverses tipologies; descriptiva, ja que coneixem tots els detalls que caracteritzen l'arbre i el mal que sent i per altra part també és narratiu, ja que explica la seva tragèdia en forma d'història, la qual comença amb la trencada de l'arbre i les seves branques i segueix explicant tot el que l'ha fet arribar a ser com és i a sentir el que sent, finalment acaba revelant les seves ganes de morir.

# data[].attributes.body
Cada ferida mostra la pèrdua d'una branca;
sens mi, res parlaria de la meitat que em manca;
jo visc sols per a plànyer lo que de mi s'és mort.
-Ara que ja no li queda res, només viu per sentir dolor per tot e que ha perdut.

# data[].attributes.body
I l'amargor de viure xucla ma rel esclava,
i sent brostar les fulles, i sent pujar la saba,
i m'aida a esperar l'hora de caure, un sol conhort.
*Rel: Arrel
*Brostar: quan una planta o un arbre treu brots.
*Saba: líquid d'aigua i nutrients que circula ple conducte de les plantes.
-Està clar que s'odia per estar sa i viu, només espera el dia de la seva mort, la qual seria una alliberació per a ell.
Actualment una persona en el seu estat i que a sobre no vol viure se suïcidaria, però entenc que per l'època en la qual es trobava no ho fes per respecte a la religió i per anar al cel amb la seva família, per altra part ell utilitza l'arbre per personificar-s'hi i dóna a entendre la impossibilitat del suïcidi que tant desitja.

# data[].attributes.body
Brots de migrades fulles coronen el bocí,
obert i sens entranyes, que de la soca resta;
cremar he vist ma llenya; com fumerol de festa,
al cel he vist anar-se'n la millor part de mi.
-"Que de la soca resta" en aquesta frase torna a parlar de si mateix, de com s'ha quedat després de tot el que ha succeït. "Cremar he vist ma llenya; com fumerol de festa" entenc aquesta frase en el sentit que està tan destrossat fins al punt que han "cremat" la seva llenya com fumerol de festa, n'han cremat molta, ha perdut molt i s'ha quedat sense la que era la millor part d'ell.

# data[].attributes.body
Jo só l'esqueix d'un arbre, esponerós ahir,
que als segadors feia ombra a l'hora de la sesta;
mes branques, una a una, va rompre la tempesta,
i el llamp, fins a la terra, ma soca migpartí.
*Esqueix: brot d'una planta que s'empelta en una altra.
*Esponerós: molt abundós.
-En aquesta estrofa parla de com de petit s'ha quedat després de la pèrdua de la seva família, deixant clar que era la unió de tots el que feia que “arbre” fos abundós i aconseguís així fer ombra als segadors. Per altra part menciona la tempesta i el llamp als quals culpa d'haver-se endut la seva família, ja que representen la mort.

# data[].attributes.body
Forma

# data[].attributes.body
El to en el poema de Joan és malenconiós, ja que manifesta tristesa, pessimisme, dolor...

# data[].attributes.body
La intenció principal és l'elegíaca, ja que Alcover manifesta dolor i enyorament per la pèrdua dels seus familiars.

# data[].attributes.body
Els temes literari principals són:
- La mort
-El sentit de la vida, de l'existència...

# data[].attributes.body
Temps i espai:
Visc l'any 2019, a Catalunya, època i lloc en els quals estan succeint molts canvis, a escala social i polític. Per començar el feminisme està explotant, gran part de la literatura, la música i l'art treballen sobre aquest tema, ja que gràcies a les xarxes socials es visualitza tot el que passa a tot el món i els artistes volen ser un medi més de visualització. I per altra part a escala política estem fent molts passos enrere.

Visió del món:
Afortunadament la meva visió del món no és gens igual que la d'Alcover. Ara per ara miro al món amb optimisme, tot i que he presenciat morts, no han sigut tan dures com les seves. Un dubte que em plantejo és per què no es va suïcidar, sé que sona fort, però més endavant veure'm que ell s'odiava per estar viu i sa, per això em sorgeix aquest dubte.

# data[].attributes.body
Bàrbara

# data[].attributes.body
Neix a Palma el 1854, a l'any 1869 comença la carrera de Dret a Barcelona (on entra amb contacte amb el moviment de la Renaixença), més endavant a l'any 1878 s'instal·la a Mallorca i es casa amb la Rosa. Durant aquests anys tant la seva carrera política com la literària ascendeixen, (a l'any 1877 guanya un premi als Jocs Florals de Barcelona).  El 1887 és un anys dur, ja que moren la seva dona i la seva filla, i passa d'escriure en les dues llengües (català i castellà) ha escriure exclusivament en català. Al 1905 se li mor un altre dels seus fills. Per sort el 1813 és un any més afortunat, ja que rep el títol de Mestre en Gai Saber. Finalment al 1919 se li moren dos fills més. Set anys més tard mor a Palma.

# data[].attributes.body
Joan va formular una teoria; aquesta diu que la poesia es basa en la sinceritat de l'expressió del poeta, ell deia que cal sentir les coses abans d'escriure-les. Per això en els seus poemes expressa el dolor que sent per la mort de la seva dona i els seus fills.

# data[].attributes.body
Joan Alcover

# data[].attributes.body
Contingut