# data[].attributes.body
La paraula clau és reflexió, ja que és algo que intento inculcar als alumnes des de l’inici de curs; que aprenguin a reflexionar, a pensar per què estan fent les coses, que siguin crítics amb ells i amb els que els rodegen, que no tot té una veritat absoluta sinó que tot depèn dels ulls amb el que es miri. L’alumne ho és tot per nosaltres, mentre que nosaltres no ho som tot per l’alumne. Aquest, aprendrà dins l’escola, però també fora de l’escola: a les activitat extraescolars, a casa, amb els amics, al parc, a l’equip de futbol,...

# data[].attributes.body
La finalitat de l'educació obligatòria és que els nens i nenes siguin competents per a la vida, que quan es trobin una situació real tinguin la capacitat, eines i recursos per resoldre-ho de la millor manera. Això implica que en la seva educació hi ha d'haver un SABER, SABER FER i SABER ESTAR i SER. Amb aquesta mirada, les pràctiques educatives han d'anar orientades cap a una manera de fer que estigui molt lligada amb el que connecta als infants, allò que els motiva i que estigui relacionat amb el context més proper.

# data[].attributes.body
La tendència general és d'abandonar les "classes magistrals" per donar molt més protagonisme a l'activitat de l'alumnat. Així, la figura central a les aules ja no és el professor i passa a ser l'alumne. El professor passa a ser, doncs, un acompanyant en el procés d'aprenentatge. El treball en grup, per exemple, és una forma d'aprendre a partir de la interacció amb companys, ajuda mútua i entesa que fa que una diversitat a l'aula pugui ser tractada més fàcilment i que tots els alumnes es sentin involucrats en l'activitat.

# data[].attributes.body
L'autonomia de l'alumnat és un dels objectius que hauríem de treballar en l'educació escolar. És imprescindible que formem a nens crítics, capaços d'autoregular-se, de tenir les seves pròpies idees i debatre-les. Opino que els mestres seria aconsellable que fóssim un guia per a ells cap al camí de la creació de les seves pròpia forma de pensar. Per a això, les metodologies comentades en aquest mòdul, com el constructivisme, entre altres, serien formes de fer-lo.

# data[].attributes.body
La metodologia que hem d’utilitzar hauria de ser realista, és a dir, que ho vegin reflectit de manera pràctica en allò que ens envolta en el nostre dia a dia, i no en casos teòrics. Així doncs, aquesta pràctica ha de ser propera (conèixer els interessos de l’alumnat), activa i dinàmica (adaptant-se a l’actualitat del moment), i cooperativa, on l’alumnat i el professorat treballen de manera conjunta per a poder assolir els ítems i interessos de totes dues parts.

# data[].attributes.body
La pràctica educativa centrada en l'alumnat com a motor del seu propi aprenentatge hauria d'afavorir una visió competencial. Un aprenentatge basat en la motivació i en la vinculació amb la vida i les seves possibles transformacions. En aquest sentit, crec que la metodologia hauria de ser activa, cooperativa i basada en l'avaluació formativa i formadora. Una metodologia també diversa, per donar resposta a la diversitat i una metodologia transversal enfocada en la pràctica i no només en matèries diferenciades entre si.

# data[].attributes.body
Penso que perquè l'alumne sigui el centre de l'aprenentatge, aquest aprenentatge ha de ser un aprenentatge per a la vida. L'etapa de secundària és l'avantsala a la vida adulta, i l'escola ha de formar als alumnes per a la vida, en tots els seus aspectes. Perquè es pugui complir, una de les metodologies seria el treball per projectes.

# data[].attributes.body
La pràctica educativa que posa a l’alumnat com a centre de l’aprenentatge ha de ser una pràctica en la que els i les docents ens convertim en guies, motivem, mostrem el camí al nostre alumnat, l’ajudem a detectar quins errors comet per aprendre’n dels mateixos, etc.
Amb aquest tipus de classes la motivació és més important que mai.

# data[].attributes.body
Això implica un alt grau d’autonomia, iniciativa, responsabilitat, flexibilitat i pensament crític. No només el coneixement teòric és important, sinó que la gestió de les emocions i el desenvolupament d’habilitats socials esdevenen igualment rellevants.
Així, les activitats que dissenyem s’han d’adreçar a que els alumnes facen, experimenten, s’enfronten a situacions el més reals possible per dotar el seu procès d’aprenentatge d’un component actiu.

# data[].attributes.body
Quan l'alumne participa activament és quan el seu aprenentatge esdevé més potent i durador. Les classes magistrals no afavoreixen que l'alumne sigui el centre d'aprenentatge. Un exemple de metodologia en què l'alumne pren protagonisme és la flipped classroom, en que l'alumne "fa de professor" i explica els companys un tema, una activitat, un text, etc.
La pràctica educativa hauria de fer-se de tal manera que l'alumne investigui, treballi, pregunti, expliqui, etc., en comptes d'estar únicament escoltant.

# data[].attributes.body
Una atenció individualitzada és clau per a l’èxit educatiu.
També considero important el fet de dotar d’instruments i tècniques per aprendre a aprendre, i de ressaltar la importància que els aprenentatges seràn per a la vida.

Així mateix, és fonamental dotar els alumnes d’autonomia perquè siguin aprenents actius, participatius i implicats en el seu procés d’aprenentatge.

# data[].attributes.body
La paraula clau de tot aquest procés on posem l'alumne al centre de l'aprenentatge és REFLEXIÓ. És a dir, fer que els alumnes tinguin capacitat crítica i poder-ho incloure a les classes.
Per altra banda, l'organització pedagògica d'un centre que posi l'alumne en el centre de l'aprenentatge farà que els alumnes tinguin un rol actiu en el seu aprenentatge.

# data[].attributes.body
Els mestres hauríem de realitzar pràctiques educatives eficaces i efectives per evidenciar aquest principi. Entre elles podríem trobar:

Coneixement de les característiques individuals dels alumnes.

Planificació didàctica i metodològica tenint en compte els interessos, motivacions i necessitats dels discents.

L'avaluació al servei de l'aprenentatge.

Tractament i educació de la part emocional de l'alumne.

# data[].attributes.body
Si l'objectiu principal que ens marquem és que l'alumne sigui el centre de l'aprenentatge, cal que la pràctica educativa vagi adreçada a dotar l'alumne de coneixements que li siguin útils de cara al futur, i que ell mateix entengui que li seran útils. Un aspecte molt important és aconseguir que l'alumne sigui autònom. Cal fomentar que l'alumne aprengui a prendre decisions, donar-li l'opció de triar, que expressi la seva opinió sempre que se li demani.

# data[].attributes.body
Els alumnes són protagonistes si els fem reflexionar sobre l'aprenentatge. La pràctica educativa per evidenciar aquest principi, hauria d'estar basada en dissenyar activitats, unitats didàctiques... amb la finalitat de proporcionar els alumnes eines i estratègies per aprendre a aprendre al seu ritme i desenvolupar unes competències que li siguin útils per afrontar situacions socials diverses. I fer-los ciutadanes i ciutadans lliures i responsables.

# data[].attributes.body
Quan partim de l'alumnat com a centre del nostre ensenyament és d'especial rellevància que aquest sigui el centre de les nostres classes. A més, amb la finalitat que els nostres petits sentin que estan en un ambient inclusiu, cadascun dels mestres, inclosos els especialistes, hem de tenir el paper de tutor, és a dir, en qualsevol moment el nostre alumnat pot necessitar la nostra orientació. El rellevant és que els nostres petits siguin educats en valors, transmetre l'empatia, la companyonia i el respecte entre altres valors.