# data[].attributes.location_name
Одеса, Одеська область

# data[].attributes.attachment_link.description
The version of the browser you are using is no longer supported. Please upgrade to a supported browser. Dismiss

# data[].attributes.location_name
Одеса, Одеська область

# data[].attributes.headline
Знайти логічну пару

# data[].attributes.subject
Знайти логічну пару

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марія Завірова

# data[].attributes.attachment_link.title
Україна за часів незалежності

# data[].attributes.location_name
Одеса, Одеська область

# data[].attributes.headline
Україна - незалежна держава

# data[].attributes.subject
Україна - незалежна держава

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Антонюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Україна - незалежна держава

# data[].attributes.location_name
Одеса, Одеська область

# data[].attributes.headline
Україна після Другої світової війни

# data[].attributes.subject
Україна після Другої світової війни

# data[].attributes.attachment_link.title
Новітня історія України

# data[].attributes.attachment_link.description
Складіть пазли, що поєднують періоди новітньої історії України з основними термінами, що відображають їх.

# data[].attributes.location_name
Ростов-на-Дону, Росія

# data[].attributes.headline
Ростов-на-Дону, Росія

# data[].attributes.subject
Ростов-на-Дону, Росія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
СПЕЦКОР | Новини 2+2

# data[].attributes.attachment_link.title
Росія готується до повноцінної війни

# data[].attributes.location_name
Москва, Росія

# data[].attributes.headline
Москва, Росія

# data[].attributes.subject
Москва, Росія

# data[].attributes.attachment_link.title
Путін знову брязкає зброєю: західний світ вкотре готується до війни з Росією – Секретні матеріали

# data[].attributes.location_name
Калинівка, Вінницька область

# data[].attributes.headline
Калинівка, Вінницька область

# data[].attributes.subject
Калинівка, Вінницька область

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Калинівський полк Військова частина 3028 НГУ

# data[].attributes.attachment_link.title
Військова частина 3028 Нацгвардії - Доказ мужності та професіоналізму

# data[].attributes.location_name
Харків, Харківська область

# data[].attributes.headline
Харків, Харківська область

# data[].attributes.subject
Харків, Харківська область

# data[].attributes.attachment_link.title
Хронологія звільнення харківської облради, яке пройшло вночі

# data[].attributes.location_name
Іловайськ, Донецька область

# data[].attributes.body
Хроніка подій

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Військова історія України

# data[].attributes.attachment_link.title
Іловайськ хроніки. Історія України

# data[].attributes.location_name
Іловайськ, Донецька область

# data[].attributes.headline
Іловайськ, Донецька область

# data[].attributes.subject
Іловайськ, Донецька область

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ВНУТРІШНІЙ КОРПУС БАТАЛЬЙОНУ ДОНБАС

# data[].attributes.attachment_link.title
ІЛОВАЙСЬК ЗА 5 ХВИЛИН. ВСЯ ПРАВДА

# data[].attributes.location_name
Дебальцево, Донецька область

# data[].attributes.headline
Дебальцево, Донецька область

# data[].attributes.subject
Дебальцево, Донецька область

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Генеральний штаб ЗСУ

# data[].attributes.attachment_link.title
Битва за Дебальцеве: карта боїв

# data[].attributes.location_name
Донецк, Донецька область

# data[].attributes.headline
16 січня – Всеукраїнський день пам'яті героїв-воїнів – “кіборгів”

# data[].attributes.subject
16 січня – Всеукраїнський день пам'яті героїв-воїнів – “кіборгів”

# data[].attributes.body
“Кіборги” вистояли, не встояв бетон”, – фраза, яка увійшла в історію разом із подвигом українських бійців.

# data[].attributes.location_name
Донецк, Донецька область

# data[].attributes.headline
Донецький аеропорт: до і після...

# data[].attributes.subject
Донецький аеропорт: до і після...

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Радіо Свобода Україна

# data[].attributes.attachment_link.title
Донецький Аеропорт. Як це було

# data[].attributes.location_name
Аерофлотська вулиця, Донецьк, Донецька область

# data[].attributes.headline
Героїчна оборона Донецького аеропорту

# data[].attributes.subject
Героїчна оборона Донецького аеропорту

# data[].attributes.body
15 листопада 2014

# data[].attributes.attachment_link.title
Героїчна оборона донецького аеропорту

# data[].attributes.location_name
Донбасс Арена, Донецьк, Донецька область

# data[].attributes.headline
Початок війни на Донбасі

# data[].attributes.subject
Початок війни на Донбасі

# data[].attributes.attachment_link.title
Як і з чого почалася окупація Донбасу

# data[].attributes.location_name
Донецк, Донецька область

# data[].attributes.headline
Карта АТО-ООС

# data[].attributes.subject
Карта АТО-ООС

# data[].attributes.attachment_link.title
5 років війни за 2 хвилини

# data[].attributes.location_name
Харьков, Харківська область

# data[].attributes.headline
Звільнення Харківської ОДА

# data[].attributes.subject
Звільнення Харківської ОДА

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Суспільне Харків

# data[].attributes.attachment_link.title
Річниця звільнення Харківської ОДА: спогади «Ягуару»

# data[].attributes.location_name
Одеса, Одеська область

# data[].attributes.attachment_caption
Творення нової України | Тест з історії України - "На Урок"

# data[].attributes.headline
Контроль знань

# data[].attributes.subject
Контроль знань

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
А "...вшановуючи пам'ять мільйонів співвітчизників, які стали жертвами Голодомору 1932-1933 років в Україні та його наслідків... Верховна Рада України приймає цей Закон. Стаття 1. Голодомор 1932-1933 років в Україні є геноцидом Українського народу".

Б "Виходячи зі смертельної небезпеки, яка нависла над Україною у зв'язку з державним переворотом в СРСР... продовжуючи тисячолітню історію державотворення в Україні... Верховна Рада Української РСР урочисто проголошує незалежність України..."

В "...Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. ...Україна є унітарною державою. ...Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю..."

Г "Ми, Республіка Білорусь, Російська Федерація (РСФСР), Україна, як держави-засновники Союзу РСР, що підписали Союзний договір 1922 року... констатуємо, що Союз РСР як суб'єкт міжнародного права і геополітична реальність припиняє своє існування..."

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Білаш Вікторія 

# data[].attributes.attachment_link.title
(08.11 11-Б) Творення нової України | Тест з історії України - "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
А "...вшановуючи пам'ять мільйонів співвітчизників, які стали жертвами Голодомору 1932-1933 років в Україні та його наслідків... Верховна Рада України приймає цей Закон. Стаття 1. Голодомор 1932-1933 років в Україні є геноцидом Українського народу". Б "Виходячи зі смертельної небезпеки, яка нависла над Україною у зв'язку з державним переворотом в СРСР...

# data[].attributes.headline
Рішення конгресу США

# data[].attributes.subject
Рішення конгресу США

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Голос Америки. Українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Яку підтримку Україні пропонують законодавці США – детально про нові законодавчі ініціативи

# data[].attributes.headline
Реакція населення США на агресію Росії

# data[].attributes.subject
Реакція населення США на агресію Росії

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Голос Америки. Українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Перед Білим домом ТИСЯЧІ проти вторгнення у Крим

# data[].attributes.location_name
Кримський півострів

# data[].attributes.headline
Чомку захопили Крим...

# data[].attributes.subject
Чомку захопили Крим...

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Радіо Свобода

# data[].attributes.attachment_link.title
Як Росія захопила Крим? Спецпроект | Крим.Реалії

# data[].attributes.headline
Хроніка вторгнення

# data[].attributes.subject
Хроніка вторгнення

# data[].attributes.attachment_link.title
Хронологія російського вторгнення в Крим

# data[].attributes.location_name
острів Тузла

# data[].attributes.headline
острів Тузла

# data[].attributes.subject
острів Тузла

# data[].attributes.attachment_link.title
День в історії. Перші спроби Росії загарбати острів Тузла

# data[].attributes.location_name
острів Тузла

# data[].attributes.headline
Конфлікт щодо острова Тузла

# data[].attributes.subject
Конфлікт щодо острова Тузла

# data[].attributes.body
Передісторія

Острів Тузла утворився внаслідок розмиву через сильний шторм 1925 р. вузької коси, яка продовжувала Таманський півострів (Краснодарський край, Російська РФСР).

Утворений острів площею у 3 квадратних кілометри (довжина острова — 6,5 км, ширина — близько 500 м) 7 січня 1941 року указом Президії Верховної ради РРФСР був переданий Кримській АРСР, яка у статусі Кримської області 19 лютого 1954 року увійшла до складу Української РСР.

29 вересня 2003 року Росія розпочала активну фазу будівництва дамби до українського острова Тузла. Від російської станиці Тамань Краснодарського краю у напрямку до острова Тузла починають насипати греблю з метою з'єднання її з російським берегом. Працюючи у три зміни, будівельники споруджують по 150 метрів греблі на день. Перемовини почались після того, як будівельники досягли українського прикордонного понтону.

Позиції сторін

Україна наполягала на тому, що Азовське море і Керченська протока повинні бути внутрішніми водами України і Російської Федерації, розділеними державним кордоном. За таким принципом розмежування Тузла належить до України.

Росія наполягала на тому, що офіційно чітко проведені кордони як в акваторії Азовського моря, так і в Керченській протоці відсутні, а також відмовлялася визнати Тузлу островом, наполягаючи на тому, що це коса. Крім того Росія вказувала на те, що тільки континентальна частина Криму відійшла Україні.

Хронологія розв'язання конфлікту

30 вересня 2003 МЗС України направило МЗС Росії ноту протесту.

6 жовтня 2003 міністр закордонних справ України Костянтин Грищенко прямує до Москви на перемовини з приводу конфлікту.

Для особистої участі у розв'язанні конфлікту президент України Леонід Кучма терміново перериває візит у Латинську Америку і прямує на Тузлу.

Українськи дипломати дали зрозуміти американській стороні, що вимагатимуть термінових консультацій, передбачених шостою статтею Будапештського меморандуму. Після того відбулася розмова президентів України й Росії.

22 жовтня 2003 Верховна Рада проводить слухання про українсько-російські відносини.

23 жовтня 2003 будівництво дамби зупинили. Між українськими прикордонниками і російськими будівельниками залишалося близько 100 метрів.

В листопаді 2003 прем'єр-міністри Росії і України домовились про припинення подальшого будівництва дамби.

2 грудня 2003 на Тузлі відкрилася нова прикордонна застава.

У липні 2005 року в результаті чергових консультацій України та Російської Федерації 12-13 липня прес-служба МЗС України оголосила, що Росія визнала приналежність Україні острова Коса Тузла і «вод навколо нього». Проте в Департаменті інформації і друку МЗС РФ у відповідь на таку інформацію сказали: «правовий статус острова Тузла залишається невизначеним».

# data[].attributes.attachment_link.title
Конфлікт щодо острова Тузла - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Конфлікт навколо острова Тузла - кризовий момент в українсько-російських відносинах, спричинений спорудженням Росією дамби в Керченській протоці від Таманського півострова до острова Тузла у 2003 році. На думку аналітиків, метою конфлікту було вчинення тиску на Україну стосовно делімітації кордону в Керченській протоці та Азовському морі. Острів Тузла утворився внаслідок розмиву через сильний шторм 1925 р.

# data[].attributes.location_name
Кримський півострів

# data[].attributes.headline
Анексія Криму... Хроніка...

# data[].attributes.subject
Анексія Криму... Хроніка...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Петро Козлов, Олеся Волкова, Олег Карп'як

BBC

Події 2014 року, які офіційні російські видання охрестили "кримською весною", розвивалися стрімко. Від втечі Віктора Януковича з України до того дня, коли Росія оголосила Крим своєю частиною, пройшло менше місяця. Російська служба Бі-бі-сі поговорила з учасниками подій березня 2014 року про те, як саме вони через п'ять років пам'ятають те, що відбувалося.

У понеділок виповнилось рівно 5 років з дня анексії Росією Криму. У цей день Володимир Путін підписав з представниками Криму та Севастополя договір про включення цих територій до складу Росії.

Офіційна Москва називає процес, що почався незабаром після повалення в результаті Майдану тодішнього президента України Віктора Януковича, "поверненням Криму додому", "виправленням історичної помилки та несправедливості".

Як обґрунтування кроку Кремля називали кілька причин, зокрема, прагнення захистити жителів Криму та Севастополя від "українізації" з боку нової влади, захист російськомовного населення Криму від українських націоналістів. Паралельно наголошували на прагненні більшості кримчан та севастопольців жити в Росії, що було зафіксовано "вільним волевиявленням" на референдумі 16 березня.

Світова спільнота - США, Британія, Німеччина, Франція та більшість країн світу - називають дії Росії анексією, проведення референдуму - незаконним і таким, що суперечить Конституції України, а його підсумки - недійсними.

Референдум проходив у той момент, коли на територію Криму та Севастополя прибула велика кількість військовослужбовців і військової техніки без розпізнавальних знаків, які пізніше визнав російськими Володимир Путін (за різними оцінками розмір контингенту міг становити до 10 тисяч осіб).

ВВС разом із учасниками тих подій з боку Росії та України згадала, як розвивалися події весни 2014 року.

У 2013 році керівництво України домовилося про те, що підпише угоду про асоціацію з Євросоюзом на саміті "Східного партнерства" в листопаді у Вільнюсі. Кремль був категорично проти торгової інтеграції України з ЄС, про що російські чиновники заявляли неодноразово. Попри це, в Києві говорили, що налаштовані рішуче.

Проте напередодні саміту у Вільнюсі Віктор Янукович несподівано для всіх - як для жителів України, так і для Брюсселя - раптом оголосив, що передумав.

Прем'єр-міністр України Микола Азаров оголошує про відмову від підписання угоди про асоціацію з ЄС для більш детального вивчення умов угоди. Пізніше, 28-29 листопада, на саміті "Східного партнерства" у Вільнюсі угоду про асоціацію України і ЄС, як її анонсував Азаров, так і не підписали.

Журналіст Мустафа Найєм пише у Facebook заклик вийти на Майдан о 22:30 - саме цей допис в соцмережі вважають початком безстрокової акції протесту.

Поступово акції починаються і в інших містах. Незабаром від вимог асоціації з ЄС маніфестанти переходять до більш радикальних - вони виступають за відставку чинного керівництва країни і призначення позачергових виборів. Акції отримують назву "Євромайдан".

30 січня на військовому аеродромі "Бельбек" у Севастополі в негоду приземлився літак російського підприємця Костянтина Малофєєва з "Дарами Волхвів" - християнською святинею, яку за його ініціативою привезли з гори Афон.

Літак мав приземлитися в Сімферополі, але там дозвіл на посадку не дали через крижаний дощ. У Севастополі теж була заборона на посадку. "З кабіни раптом вийшов пілот, перехрестився, отримав благословення, приклався до Дарів і ми сіли! А коли ми відкрили двері літака, то вітер був такий, що шапки зносило", - згадує тепер Костянтин Малофєєв у інтерв'ю ВВС.

Починаючи з Різдва, Малофєєв, засновник фонду Святителя Василя Великого, встиг звозити "Дари волхвів" у Москву, Санкт-Петербург, Мінськ та Київ. Формально Крим і Севастополь не були в списку для відвідування, але заїхати туди пообіцяли афонські старці.

Разом із Малофєєвим до Криму прилетіли афонські ченці. Але у делегації також були і такі люди як заступник голови комітету російської Думи у справах СНД Олег Лебедєв, лідер "Бойового братерства" Дмитро Саблін та Ігор Гіркин, що став згодом одним з найвідоміших діячів "російської весни". Формально він відповідав за безпеку святині і був у всіх інших точках маршруту.

Україна, країни ЄС, США і Канада підозрюють пана Малофєєва у співучасті в анексії Криму та розпалюванні збройного конфлікту на сході України. Сам він ці звинувачення відкидає і наполягає, що займався лише гуманітарною допомогою Криму, південним та східним регіонам України. В інтерв'ю ВВС він говорить, що дійсно міг зіграти важливу роль - але лише в духовному сенсі.

"У Севастополі підходиш до черги і питаєш: "Вибачте, ви за що будете молитися?" - "Звичайно, щоб Севастополь був російським!" І ось так вся черга. Всі, від малюків до бабусь, говорили це. Якби я сам цього не чув, я б не повірив, тому що не було жодної іншої відповіді. що стосується нашої скромної ролі, вона була виключно релігійною. Привізши ці дари, ми вселили в людей якусь надію. А те, що зі мною були деякі депутати Держдуми? Ну, вони віруючі люди", - згадує пан Малофєєв.

Проте можлива реакція Криму на події в Києві все ж обговорювалася з тими, хто прибув з Малофєєвим, супроводжуючи "Дари волхвів", згадує зараз у інтерв'ю колишній перший віце-прем'єр Криму Рустам Теміргалієв.

Він розповідає, що розмова про це йшла і в автобусі дорогою з Бельбека в Сімферополь, і в самому Сімферополі. У розмові брали участь Саблін, Малофєєв та інші члени експедиції.

"У Сімферополі були досить складні переговори з головою уряду Республіки Крим (Анатолієм Могильовим. - Ред). Фактично йому було запропоновано перейти на російську сторону в разі виникнення колапсу в Києві. А також з Володимиром Константиновим, у чиїй позиції я не сумнівався. Він завжди був проросійським політиком, і в той момент відкрито заявив про це. Якісь дипломатичні нотки в розмові були, але насправді він дав чіткий сигнал, що якщо в Києві впаде влада, то Крим та кримський парламент будуть готові до ухвалення рішення про референдум і про початок процесу щодо возз'єднання з Росією", - зазначає пан Теміргалієв.

Саблін, Лебедєв та інші - експерти з України, тому події у Києві не могли не обговорюватися, каже пан Малофєєв. Але мова не йшла про державні рішення, які ухвалювали пізніше, наполягає він, називаючи себе лише пасивним учасником цих дискусій.

Після кількох місяців протистояння відбувається масовий розстріл демонстрантів на київському Майдані, який пізніше отримав назву розстріл "Небесної сотні". За даними генпрокуратури України, 18-20 лютого загинули 78 прихильників Євромайдану і 13 співробітників правоохоронних органів.

Сотні людей з обох сторін отримали каліцтва та поранення.

Віктор Янукович оголошує про дострокові президентські вибори. За посередництва представників ЄС та Росії він укладає з представниками опозиції угоду про врегулювання політичної кризи. У той же вечір президент тікає з Києва до Харкова. Там мав відбутися з'їзд його "Партії регіонів" - але його скасували.

Прихильники "Євромайдану" беруть під контроль Раду, уряд і адміністрацію президента. 22 лютого Янукович з'являється в Донецьку, звідки ввечері на автомобілі виїжджає в бік Криму.

На медалях "За повернення Криму", які, за даними ЗМІ, були засновані наказом міністерства оборони Росії, викарбована саме ця дата, 21 лютого.

Існувала і низка інших, зокрема недержавних нагород за участь у кримських подіях. Один з найвідоміших учасників "кримської весни" Ігор Стрєлков розмістив на нумізматичному аукціоні золоту медаль "У пам'ять про возз'єднання Криму з Росією", яка є недержавною нагородою, врученою йому фондом святителя Василя Великого.

Володимир Путін через рік після кримських подій, в березні 2015 року, в інтерв'ю для фільму "Крим. Шлях на Батьківщину" на телеканалі "Росія" розповідав, що саме 23 лютого дав команду щодо проведення операції в Криму.

"Ситуація розгорнулася таким чином в Україні, що ми змушені були почати роботу з повернення Криму до складу Росії, тому що ми не можемо кинути цю територію і людей, які там проживають, напризволяще, під каток націоналістів. Поставив певні завдання, сказав, що і як ми повинні робити", - розповідав Путін.

В цей день у Севастополі на мітингу "Народної волі проти фашизму в Україні" російського підприємця Олексія Чалого обирають "народним мером". Учасники мітингу тримають плакати з гаслами "Путін - наш президент", "Росія, ми кинуті, візьми нас назад!"

Далеко не всі повірили, що мітинг був добровільний. Деякі спостерігачі вважають, що він був спеціально організований.

"На мітинг приходили родини російських військових, працівники заводу пана Чалого "Таврида електрик" і близько тисячі-півтори проросійських активістів, які були фінансово підтримані Москвою", - говорить зараз в інтерв'ю ВВС депутат Верховної Ради, а тоді активіст "Євромайдану" з Севастополя Дмитро Білоцерковець.

"Те, що українська історія рухається до драматичної розв'язки, було зрозуміло майже з самого початку Майдану. Протягом всього цього часу ми готувалися зробити певні кроки, щоб у тому випадку, якщо в Києві відбудеться те, що трапилося, Севастополь пішов би з України", - заявив в інтерв'ю "МК" екс-"народний мер" Севастополя Олексій Чалий.

У Криму перед будівлею кримського парламенту зібралися прихильники кримськотатарського Меджлісу та нової української влади на чолі з Мустафою Джемілєвим і Рефатом Чубаровим, які блокували будівлю і його роботу. Їм протистояли прихильники проросійського руху "Русское Единство" Сергія Аксьонова. У тисняві під стінами парламенту гинуть двоє людей.

Кримські татари у Криму представляли особливий шар населення, говорить гендиректор ВЦИОМ (Всеросійський центр вивчення громадської думки) Валерій Федоров.

"Кримські татари, звичайно, були дуже насторожені. Не скажу, що налякані, але точно насторожені. Це взагалі такий закритий етнос. Зрозуміло, що їхнє життя в Криму і за української влади, і за російської пов'язане з цілою низкою конфліктів - перш за все за землю", - пояснює він.

"Це конфлікт, в якому на одному боці виявилися кримські татари, що були спочатку вигнанцями, а потім повернулися. А з іншого - нащадки українців і росіян, які були переселені в 1940-х роках, які, здавалося б, ніякого морального права на володіння землею там не мали, але вже за ці 70 років вросли корінням в цю землю, вважають її своєю і розглядають кримських татар уже в свою чергу як прибульців з величезними претензіями", - продовжує пан Федоров.

"Я стояв на балконі спікера кримського парламенту і з висоти шостого поверху бачив майданчик під Верховною Радою, на якому зійшлися дві величезні маси людей - з російськими триколорами та з прапорами Меджлісу та України" - згадує перший віце-прем'єр Криму Рустам Теміргалієв

"Напевно, це краще назвати штовханиною, хоча, на жаль, загинули люди, про що я дуже шкодую. В Криму все було досить мирно, але ось цей мітинг, це було, знаєте, глибоке переживання. Я цю картину запам'ятаю на все життя. Я тоді тільки зрозумів, наскільки все глибоко і серйозно і наскільки це вплине на долі людей", - говорить він.

О 4:30 ранку озброєні люди у формі без розпізнавальних знаків захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Криму, над якими були встановлені російські прапори. На позачерговій сесії парламенту "прем'єр-міністром Криму" був призначений лідер руху "Русское единство" Сергій Аксьонов.

Верховна Рада Автономної республіки Крим ухвалила рішення призначити на 25 травня 2014 року референдум з питання "державної самостійності" Криму.

Депутат Верховної Ради України, колишній активіст з Севастополя Дмитро Білоцерковець згадує зараз, що саме тоді він зрозумів, що Крим відходить Росії.

"Вечір 27 лютого 2014 року - це ключовий день, коли Путін пішов ва-банк і фактично нацькував російську армію на севастопольців та на кримчан", - вважає пан Білоцерковець.

Стратегічною помилкою українських силовиків він називає бездіяльність через нерішучість політичного керівництва в Києві.

"Внутрішні війська України на тлі захоплення Верховної ради Криму оточили її, але не блокували. Заручників там не було. Чому не було ухвалено рішення про блокування, щоб нікого не пускати і не випускати та брати штурмом Верховну Раду Криму, вибиваючи звідти російський спецназ, мені важко відповісти. Але силовики - внутрішні війська, українські військові, співробітники СБУ, міліція тоді в персональному спілкуванні говорили, що це було пов'язано з тим, що їм ніяких команд з Києва не надходило", - говорить пан Білоцерковець.

Кремль ще офіційно не розкривав свої плани щодо Криму, підкреслюючи, що жителі півострова мають право на референдум (хоча українська сторона наголошує, що Конституція країни такого права регіонам не дає). До цього часу на території Криму та Севастополя, як писали ЗМІ, вже масштабно працювали російські політтехнологи і соціологи.

"До референдуму ми провели два опитування - одне наприкінці лютого, друге на початку березня. Мета була зрозуміти, що взагалі відбувається в уявленнях кримчан. Як вони оцінюють київські події? Що це - державний переворот? Революція? Звільнення? Їхнє ставлення до Росії, до ініціативи проголошення незалежності республіки Крим, а потім до ініціативи щодо вступу Криму до Росії", - згадує зараз гендиректор ВЦИОМ Валерій Федоров.

Пан Аксьонов на першому засіданні уряду Криму в новому складі заявляє, що, "з огляду на складну ситуацію", звернувся по допомогу до Володимира Путіна "з метою надання сприяння у наведенні законного конституційного ладу" на території Криму.

Також пан Аксьонов доповідає про перенесення дати референдуму на 30 березня. У той же день депутати міськради Севастополя проголосували за підтримку проведення в Криму референдуму щодо розширення статусу автономії.

Володимир Путін звернувся до Ради Федерації за дозволом на використання військ на території України і отримав згоду. Це сталося 2 березня, хоча, як потім з'ясувалося, фактично військові були перекинуті на територію півострова і використовувалися там ще наприкінці лютого.

Але у той момент усі офіційні особи в Москві наполягали, що в Криму перебувають тільки російські військові, дислоковані на базі Чорноморського флоту в Севастополі.

Російські війська спільно з добровольцями і козаками блокували українські військові об'єкти в Криму і Севастополі, які відмовилися підкорятися новому керівництву півострова.

Володимир Путін на зустрічі з журналістами у своїй резиденції Ново-Огарьово заявив, що питання про приєднання Криму до Росії не розглядається. "І я взагалі вважаю, що тільки громадяни, які проживають на тій чи іншій території, в умовах свободи волевиявлення, в умовах безпеки можуть і повинні визначати своє майбутнє", - додав він.

У відповідь на питання про те, чи підтримає він кримчан, якщо вони на референдумі вирішать відокремитися від України, Путін відповів: "Умовний спосіб в політиці не використовується ніколи. І я хочу залишитися в рамках цих правил".

Росія ще до референдуму почала маніпулювати громадською думкою жителів Криму і Севастополя, говорить депутат Верховний Ради, а на той час активіст "Євромайдану" з Севастополя Дмитро Білоцерковець.

"Те, що ми побачили на виборах у США, де деякі політики звинувачують Росію у втручанні в соцмережах, насправді найяскравіше це обкатували і було видно в Криму і Севастополі. Російські спецслужби створювали пабліки, пов'язані з цими містами, накручували там кількість підписників, створювали теми і створювали велику кількість фейкових коментарів", - стверджує він.

"Потім, коли заходить у паблік місцевий житель і бачить, що їде "поїзд дружби" з "Правим сектором", що пізніше активно застосовувалося перед анексією і мотивувало нібито до введення військ - абсолютний фейк. Після цього люди читали 100-200 коментарів і думали - о, це ж думка людей. А це маніпуляція. Завданням Росії було маніпулювати", - говорить пан Білоцерковець.

Верховна Рада Криму вирішила увійти до складу Росії як суб'єкт федерації і провести референдум на всій території Криму, включно із Севастополем, ще раніше - 16 березня. Крім того, були змінені формулювання питань. На референдум вирішили винести два питання: приєднання Криму до Росії на правах суб'єкта федерації або відновлення Конституції 1992 року зі збереженням Криму в складі України.

Делегація кримських депутатів на чолі з паном Константиновим прилітає до Москви, де її прийняли голови Ради Федерації і Держдуми Валентина Матвієнко і Сергій Наришкін.

Рішення ухвалила Верховна Рада самостійно, його мета - захист кримчан, підкреслював пан Константинов, перебуваючи у Москві. За його словами, до Криму "пішли "поїзди дружби" з бойовиками, тому треба було діяти дуже швидко".

"Ми йдемо правовим шляхом і завжди ним ішли. Люди, які сьогодні вважають себе владою, нас звинувачують у тому, що ми порушуємо Конституцію. Ну, це просто вже навіть не смішно. Люди, які розтоптали Конституцію на Майдані і топчуться по ній досі, так би мовити, звинувачують нас у якихось комах, що ми якогось пункту не дотримувалися. Ми ж йдемо правим шляхом, використовуючи своє право на референдум як легітимне право", - заявляє пан Константинов.

Сотні людей збираються біля пам'ятника Тарасу Шевченку в Севастополі на знак протесту проти референдуму.

"У нас вже була певна апатія, ми бачили, до чого все йде. Але на диво майже тисяча людей вийшли до пам'ятника Шевченку в Севастополі. Через півтори години після початку акції приїжджає близько 500 російських молодиків, козаків, військових, які почали бити учасників мітингу, який закінчувався", - згадує пан Білоцерковець.

"Я розумів, що боротьба вже неможлива. Російська Федерація повела боротьбу на знищення. 12 березня я на поїзді поїхав. Беру буквально один ранець, сідаю у спальний вагон і їду. Спальні вагони чомусь не перевіряли. Я приїхав до Києва і більше у Криму не був", - говорить пан Білоцерковець.

У Криму і Севастополі відбулися референдуми.

За результатами, які оголосили комісія Верховної Ради Криму і міського виборчкому Севастополя, у Криму 96,77% підтримало приєднання Криму до Росії при явці 83,1%, у Севастополі за приєднання до Росії висловилися 95,6% виборців при явці 89,5 %.

"Вранці я був у Ялті, вдень у Севастополі, а ввечері - в Сімферополі. Було видно, з яким ентузіазмом люди йдуть голосувати. Ми, звичайно, проводили екзит-пол, я в режимі реального часу отримував результати і бачив, що вибір зроблено, і цей вибір - на користь Росії, і він зроблений з приголомшливою перевагою", - розповідає гендиректор ВЦИОМ Валерій Федоров.

"Для нас, соціологів, це не було сюрпризом, ми робили дослідження до цього, тому тут усе було передбачувано. Але буває ж, що прогнози розходяться з реальністю. Але ось тут усе збіглося. Найголовніше - обличчя людей, наснага і віра у те, що нарешті цей блудний півострів повернеться на батьківщину, у російську гавань. Ось тоді вже стало зрозуміло, що, швидше за все, рішення є незворотним", - говорить він.

"Я був одним з апологетів якнайшвидшого проведення референдуму, вважаючи, що його затягування може призвести нас до кривавого сценарію. Зараз, з відстані п'ятирічної дистанції, зокрема, знаючи, що згодом сталося на Донбасі, вважаю, що я був більш ніж правий", - каже у інтерв'ю Олексій Чалий.

"Боротьби в Криму жодної не було. Рейтинг проросійських організацій у Криму був доведений в 2010 році і становив 3-4%, які брала партія Аксьонова - так зване "Русское единство", - вважає пан Білоцерковець.

У Кремлі Путін, Аксьонов, Константинов і Чалий підписують угоду про входження Криму і Севастополя до складу Росії як двох окремих суб'єктів.

"Якби можна було повернути час назад - звичайно, я б дещо змінив. На жаль, щоб не зачепити інших людей, я не можу говорити про це публічно. Але мені видається, що якби я брав більш активну участь, а моя участь дійсно не була настільки активною і вирішальною, як підносять інколи ЗМІ, можливо, вдалося б більше зробити для тих нещасних людей на Донбасі", - говорить Костянтин Малофєєв.

"На мій погляд, Крим - це перший крок. Далі це буде відбуватися по наростаючій і жодних глобальних перешкод я не бачу. Система світопорядку, яка була закладена після Ялтинської конференції лідерами СРСР, Британії і США, була змінена 1991 року без будь-яких конференцій", - передрікає Рустам Теміргалієв.

"Коли, починаючи від Східного Берліна і закінчуючи сьогоднішніми кордонами Росії і Білорусі, ось так далеко із Заходу на Схід ця межа перемістилася, вона привела до масштабних змін. І те, що зараз відбувається - це певний реванш усіх цих подій. І він завершиться тільки після того, як фактично територія колишнього СРСР у тій чи іншій частині там, де дійсно населення ментально готове до возз'єднання, все це возз'єднається. І будуть абсолютно нові кордони Російської Федерації або тієї союзної держави, як вона буде називатися", - вважає він.

"Знаєте, як кажуть: буде весело і страшно. Ось таке було відчуття. Воно повністю реалізувалося у наступні п'ять років", - говорить Валерій Федоров.

"Коли ти воюєш проти ядерної держави, тобі важко щось аргументовано запропонувати. Військові дії з точки зору захоплення Криму неможливі з цієї причини. З цієї ж причини Європа досить пасивна. Потрібно розуміти, що все впирається в одну людину. Коли цієї людини не стане, почнеться якась дискусія", - говорить Дмитро Білоцерковець.

"Мені хочеться вірити, що свідомість росіян, яких підживлювали зомбіновинами, почне змінюватися і прийде усвідомлення того, що два сусідні народи, які зовні дуже схожі, вони не можуть воювати і захоплювати один у одного території", - вважає він.

Стежте за нами в Telegram! Ми щодня надсилаємо добірку найкращих статей.

# data[].attributes.attachment_link.title
Хроніка анексії Криму в спогадах учасників подій - BBC News Україна

# data[].attributes.attachment_link.description
Петро Козлов, Олеся Волкова, Олег Карп'як BBC Події 2014 року, які офіційні російські видання охрестили "кримською весною", розвивалися стрімко. Від втечі Віктора Януковича з України до того дня, коли Росія оголосила Крим своєю частиною, пройшло менше місяця. Російська служба Бі-бі-сі поговорила з учасниками подій березня 2014 року про те, як саме вони через п'ять років пам'ятають те, що відбувалося.

# data[].attributes.location_name
Ростов-на-Дону, Росія

# data[].attributes.headline
Втооргнення... Зелені чоловічки

# data[].attributes.subject
Втооргнення... Зелені чоловічки

# data[].attributes.attachment_link.title
Вторгнення Зелені чоловічки - Google Search

# data[].attributes.attachment_link.description
війна білорусь російських військ росії російські війська путін білорусі війни вежливые люди лукашенко

# data[].attributes.location_name
Ростов-на-Дону, Росія

# data[].attributes.headline
Збройна агресія Росії 20 лютого 2014 року

# data[].attributes.subject
Збройна агресія Росії 20 лютого 2014 року

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Факт 1: Росія запланувала збройну агресію проти України заздалегідь. Перемога Революції Гідності стала лише зручним приводом

Спланована збройна агресія Росії проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з військової операції Збройних Сил РФ із захоплення частини території України - Кримського півострова. Ця дата не заперечується навіть Міністерством оборони РФ, оскільки вказана на відомчій медалі "За повернення Криму". Між тим, лише наступного дня В. Янукович втік з Києва, а Постанова ВРУ "Про самоусунення Президента України від виконання конституційних повноважень та призначення позачергових виборів Президента України", яка стала приводом для звинувачень з боку РФ у нібито "антиконституційному заколоті в Україні", була прийнята лише 22 лютого 2014 року.

Факт 2: Російська агресія мала на меті знищення України як незалежної держави

Незаконна окупація АР Крим та м.Севастополь стала лише першим кроком РФ, спрямованим на підрив незалежності і суверенітету України. Керівництво Кремля завжди було твердо переконане, що без контролю над Україною Росія ніколи не стане державою-світовим лідером, а демократична і заможна Україна загрожуватиме збереженню нинішньої авторитарної влади в Росії. Саме тому наступним етапом російської агресії стала спроба дестабілізувати ситуацію у східних та південних регіонах України з метою утворення на цій території квазі-держави "Новоросія". Ці плани були оприлюднені російським президентом В. Путіним у ході телевізійної програми "Діалог з росіянами" на Першому каналі 17 квітня 2014 року. Повній реалізації цих планів вдалося перешкодити, але російські регулярні війська та керовані РФ НЗФ окупували окремі райони Донецької та Луганської областей України.

Факт 3: Збройна агресія - лише один з інструментів гібридної війни РФ проти України
Збройна агресія є лише одним з елементів гібридної війни Росії проти України. Іншими елементами стали:

1. пропаганда, що базується на брехні та підміні понять;

2. торговельно-економічний тиск;

3. енергетична блокада;

4. терор і залякування громадян України;

5. кібер-атаки;

6. категоричне заперечення самого факту війни попри наявність безлічі неспростовних доказів;

7. використання у своїх інтересах проросійських сил та держав-сателітів;

8. звинувачення іншої сторони у власних злочинах.

Факт 4: Мужність українського народу та солідарність міжнародного співтовариства з Україною стали на заваді реалізації агресивних планів Кремля

Активну фазу збройної агресії Росії проти України вдалося зупинити завдяки мужності українського народу, який став на захист своєї Батьківщини у складі Збройних Сил України, Національної гвардії України та інших оборонних та правоохоронних органів.

Важливим елементом протидії агресору стали спільні політико-дипломатичні зусилля міжнародного співтовариства. 27 березня 2014 року Генеральна асамблея ООН схвалила Резолюцію 68/262 "Територіальна цілісність України", в якій підтвердила міжнародно визнані кордони України та відсутність будь-яких правових підстав для зміни статусу АР Крим та м. Севастополя. Аналогічна позиція ГА ООН була підтверджена у Резолюції 71/205 "Ситуація з правами людини в АР Крим та місті Севастополь (Україна)", схваленій 19 грудня 2016 року. Окрім того, в Резолюції вперше в офіційних документах ООН Росія визнається державою-окупантом. Численні документи на підтримку територіальної цілісності України в рамках міжнародно-визнаних кордонів приймалися КМРЄ, ПАРЄ, ПА ОБСЄ тощо.

Найбільш ефективним інструментом тиску на державу-агресора стали політичні та економічні санкції країн Заходу. Вони дозволили пригальмувати російську агресію проти України, знизити ймовірність широкомасштабного вторгнення та примусили РФ сісти за стіл переговорів, зокрема в рамках Тристоронньої контактній групи (сторони конфлікту - Україна та РФ, а також ОБСЄ як посередник) та Нормандській четвірці (сторони конфлікту - Україна та РФ, посередники - Франція та ФРН). Рішення про послаблення або скасування санкцій дасть старт для нового витка російської збройної агресії.

Факт 5: Російська агресія призвела до жахливих гуманітарних наслідків

У результаті збройної агресії Росії проти України загинули близько 9940 осіб, близько 23455 було поранено (за даними ООН). Ці показники, зокрема, включають 298 пасажирів рейсу MH17, у тому числі 80 дітей, які стали жертвами терористичного акту 17 липня 2014 року, коли літак Малайзійських авіаліній був збитий російськими військовими із ЗРК "Бук", що був доправлений на окуповану територію Донбасу з території РФ.

Близько 1 млн. 584 тис. мешканців Криму та Донбасу були змушені покинути свої домівки як внутрішньо переміщені особи.

Станом на сьогодні окупованими залишаються: Автономна Республіка Крим (26 081 км²), м.Севастополь (864 км²), частина Донецької та Луганської областей (16799 км²) - всього 43744 км², що складає 7,2% території України.

На окупованих територіях панує страх та терор, окупаційна влада діє репресивними методами і залякуваннями, системно і масово порушує права людини і свободи. Критична ситуація у сфері прав людини в окупованому Криму була засуджена Резолюцією ГА ООН 71/205 "Ситуація з правами людини в АР Крим та місті Севастополь (Україна)" від 19 грудня 2016 року.

Економіка Донбасу повністю зруйнована. Устаткування багатьох колись потужних українських заводів вивезено на територію РФ. Ситуація з затопленими гірничо видобувними шахтами загрожує потужною екологічною катастрофою. Російська влада не допускає експертів для оцінки ситуації та її можливого виправлення.

На сході непідконтрольною Уряду України залишається ділянка українсько-російського державного кордону протяжністю 409,7 км.

Факт 6: Мінські домовленості регулярно порушуються Росією

Мінські домовленості (Протокол від 5 вересня 2014 року, Меморандум від 19 вересня 2014 року та Комплекс заходів від 12 лютого 2015 року) є основою політичного врегулювання конфлікту на Донбасі. Вони постійно порушуються Російською Федерацією. Підписання Тристоронньою контактною групою перших документів у вересні 2014 року відбулося відразу після прямого вторгнення підрозділів регулярної армії РФ на Донбас та жорстоких боїв біля Іловайська, що став місцем одного з найганебніших злочинів російської армії на Донбасі. Щонайменше 366 українських військовослужбовців були вбиті та 429 поранені під час виходу з міста по так званому "зеленому коридору" під гарантії командирів російських підрозділів.

Всупереч положенням Мінського Меморандуму російськими військами та підпорядкованими їм НЗФ було захоплено 8 ділянок території загальною площею 1696 км² в районах, які у відповідності до лінії, визначеної Меморандумом, повинні знаходитись на території, підконтрольній українському уряду.

Серед найбільш промовистих порушень Мінських домовленостей з боку РФ - наступ та захоплення російсько-терористичними силами міста Дебальцеве та навколишніх населених пунктів 16-18 лютого 2015 року, відразу після підписання Мінського комплексу заходів, який встановлював режим негайного та всеохоплюючого припинення вогню з 15 лютого 2015 року.

Факт 7: Розпочавши збройну агресію проти України, Росія порушила фундаментальні норми та принципи міжнародного права, низку двосторонніх та багатьох договорів та угод
Здійснивши збройну агресію проти України, Росія порушила фундаментальні принципи та норми міжнародного права, зокрема ті, що містяться у:
Статуті ООН 1945 року;

Заключному акті НБСЄ (Гельсінському Заключному акті) 1975 року;

Декларації про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин між державами у відповідності до Статуту ООН 1970 року;

Резолюції ГА ООН "Визначення агресії" 1974 року;

Декларації про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про захист їх незалежності та суверенітету 1965 року;

Декларації про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав 1981 року;

Декларації про посилення ефективності принципу утримання від погрози силою чи застосування сили у міжнародних відносинах 1987 року;
Росія також порушила низку двосторонніх та багатосторонніх договорів та угод, зокрема:
Будапештський меморандум про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року;

Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року;

Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 2003 року;

Договір між Україною та РФ про співробітництво у використанні Азовського моря і Керченської протоки 2003 року;

Угода між Україною та РФ про статус та умови перебування Чорноморського флоту РФ на території України 1999 року.

Окупація та подальша спроба анексії Росією Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, а також протиправні дії РФ на Донбасі, цілковито підпадають під визначення агресії відповідно до пунктів а), b), c), d), e) і g) статті 3 додатка до резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" (3314(XXIX)). Такі дії є важким злочином проти міжнародного миру, який тягне за собою міжнародно-правову відповідальність Російської Федерації як держави та міжнародну кримінальну відповідальність її вищого керівництва.

Факт 8: Росія регулярно направляє кадрових військових та зброю на Донбас через неконтрольовану ділянку українського-російського державного кордону

Через неконтрольовану ділянку українсько-російського державного кордону Росія продовжує постачання зброї, боєприпасів та пального на окуповану територію Донбасу для посилення підрозділів регулярних військ РФ та підтримуваних нею НЗФ.

Спеціальна моніторингова місія ОБСЄ неодноразово інформувала про присутність на Донбасі озброєнь та військової техніки, що знаходиться лише на озброєнні армії РФ. Спостерігачі СММ зафіксували на Донбасі важку вогнеметну систему "Буратіно", комплекс радіоелектронного придушення Р-330 "Житель", безпілотники "Орлан-10", мобільні ЗРК "Град-П" тощо.

Через неконтрольовану ділянку українсько-російського кордону з РФ на Донбас продовжують прибувати регулярні війська РФ та найманці. Російські найманці підпадають під кваліфікацію "іноземних бойовиків-терористів" відповідно до Резолюції РБ ООН 2178 (2014) від 24 вересня 2014 року. Вони складають значну частину рядового складу створених Росією на Донбасі 1 та 2 армійських корпусів (командний склад формується з кадрових офіцерів та генералів РФ). Чисельність регулярних російських військ на Донбасі коливається від 3,6 до 4,2 тис. військовослужбовців.

Всупереч Мінським домовленостям Росія та контрольовані нею НЗФ продовжують перешкоджати доступу СММ ОБСЄ до неконтрольованої ділянки кордону. Візити спостерігачів носять спорадичний та нетривалий характер у присутності членів НЗФ.

Росія єдина з держав-учасниць ОБСЄ блокує розширення мандату Спостережної місії ОБСЄ, яка працює нині на двох російських пунктах перетину кордону "Гуково" та "Донецьк", на всю ділянку російсько-українського державного кордону, прилеглу до неконтрольованої Урядом України території Донбасу.

Росія відмовляється виконувати своє зобов'язання згідно з пунктом 4 Мінського протоколу від 5 вересня 2014 року щодо створення безпекових зон у прикордонних територіях України та РФ із забезпеченням постійного моніторингу та верифікації ОБСЄ на кордоні.

Факт 9: Порушення територіальної цілісності та недоторканності кордонів, погрози силою, втручання у внутрішні справи інших держав стали звичною практикою Росії

Агресивна політика Росії спрямована не лише проти України. Росія порушила територіальну цілісність Молдови та Грузії, заявляла про територіальні претензії та про готовність "захищати" російськомовне населення країн Балтії. Росія підтримує євроскептичні та радикальні рухи в Європі. Зафіксовані втручання російських спецслужб у виборчий процес у ході виборів Президента США у 2016 році, кібератаки РФ проти ОБСЄ, ФРН, Франції.

Жорстока воєнна кампанія Росії у Сирії спричинила потужну хвилю біженців до Європи. Існує багато досліджень про тісні зв'язки спецслужб РФ з терористичними організаціями ІДІЛ та Аль-Каїда.

Факт 10: Зупинити Російську агресію можна лише посиленням скоординованого тиску міжнародного співтовариства на РФ

Політичні та економічні санкції були введені у відповідь на російську агресію проти України, тому лише припинення збройної агресії Росії проти України та відновлення суверенітету й територіальної цілісності України може бути підставою для їхнього скасування. За інших обставин Росія продовжуватиме свою агресію, поширюючи її на інші держави регіону.

# data[].attributes.attachment_link.title
Міністерство закордонних справ України - 10 фактів про збройну агресію Росії проти України

# data[].attributes.attachment_link.description
Факт 1: Росія запланувала збройну агресію проти України заздалегідь. Перемога Революції Гідності стала лише зручним приводом Спланована збройна агресія Росії проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з військової операції Збройних Сил РФ із захоплення частини території України - Кримського півострова. Ця дата не заперечується навіть Міністерством оборони РФ, оскільки вказана на відомчій медалі "За повернення Криму".

# data[].attributes.headline
Правління Леоніда Кучми

# data[].attributes.subject
Правління Леоніда Кучми

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Леонід Кучма став главою держави у той час, коли в неї не було життєздатної економіки, своєї валюти, повноцінної Конституції та міжнародної репутації. Він змінив на президентській посаді свого тезку Леоніда Кравчука.

За два президентських строки Кучма домігся рекордного економічного зростання України, допоміг державі зайняти помітне місце на міжнародній арені та стати конкурентоздатною.

Інженер за освітою, один з найуспішніших конструкторів та випробувачів українських ракет.

Більше 20 років він віддав роботі на Південмаші, найбільшому у радянські часи заводі військової та ракетно-космічної техніки, та у Конструкторському бюро Південне. Займав ключові позиції і як конструктор, і як директор. Мав за плечима досвід депутатської роботи та посаду прем'єр-міністра.

Україну у 1994 році залишили у стані гіперінфляції, з якою довелося боротися Кучмі після того, як він зайняв посаду президента. Діяти новообраному главі держави потрібно було швидко і рішуче, адже в країні панувало безробіття, економіка падала, а борги по зарплаті зростали так само швидко, як цінники у магазинах.

Пропонуємо згадати найвизначніші історичні події за час президентства Леоніда Кучми.

Топ-10 подій в Україні 1994-2005 років

Вступ до Ради Європи

9 листопада 1995 року Україна стала 37 членом авторитетної європейської організації. Своїм вступом країна засвідчила демократичний вибір та послідовність у проведенні реформ, спрямованих на захист прав людини та зміцнення демократичних інститутів.

Того ж року був введений мораторій на смертну кару, а на початку нульових внесені зміни до Кримінального кодексу про заборону смертних вироків. Членство в РЄ також дало можливість Україні брати участь у виробленні спільної політики держав Європи.

Ухвалення Конституції

28 червня 1996 року Верховна Рада ухвалила головний документ країни - Конституцію України.

Хоча до неї все ще планують внести зміни і різноманітні реформи, вона вважається одним з найдосконаліших документів демократичних країн.

Грошова реформа

2 вересня 1996 року офіційно стартувала грошова реформа. В Україні з'явилась своя валюта -гривня та копійки.

Одна гривня дорівнювала ста тисячам купоно-карбованців, які були у вжитку до цього. А за 100 доларів давали 176 гривень. Пройшов перехід з карбованців рекордно швидко - старі гроші витіснили з ринку за два тижні.

Співпраця з НАТО

9 липня 1997 року стало початком тривалого співробітництва України та НАТО. Цього дня було підписано Хартію про особливе партнерство між Україною та Альянсом.

У відповідному договорі генеральний секретар НАТО, другий президент України Леонід Кучма і 16 лідерів держав зобов'язалися розвивати партнерство і співпрацю.

Уже в травні 2002 року Кучма визначив курс України на членство в НАТО, який сьогодні закріплений в Конституції.

Кримське питання

В перший рік президентства Кучми був величезний ризик втратити півострів. Тодішній "президент" Криму Юрій Мєшков вів активну сепаратистську діяльність з Росією. Президент України діяв гнучко, дуже оперативно і ефективно: придушення "мєшковщини", введення норми, що Крим - Україна.

У 2003 році Росія повторила спробу послабити Україну та дестабілізувати Крим, почавши будівництво дамби зі своєї території до українського острова Тузла (Керч). Кучма перервав свій візит до Латинської Америки та прибув на острів.

Він негайно організував військові заходи по його обороні і оголосив про свій наказ відкривати вогонь у разі порушення росіянами українського кордону. Будівництво дамби зупинилося, спроба зазіхання на український суверенітет захлинулася. На жаль, неспроможність України у 2014 році відповісти на дії Росії так само рішуче привела до російської анексії Криму.

Україна в космосі

У 1995 році Україна запустила свій перший супутник в космос, а вже 19 листопада 1997 року на борту американського космічного корабля Колумбія вирушив у космос перший і поки що єдиний космонавт незалежної України Леонід Каденюк.

Місія тривала 16 діб. Починаючи з 1999 року Україна брала участь у елітному міжнародному проекті Sea Launch, таким чином потрапивши до першої десятки (а за підсумками деяких років, по кількості запусків - і до п'ятірки) космічних держав світу.

Економічне зростання

Україна почала відновлювати свій економічний потенціал у 2000 році. Саме тоді в нашій країні спостерігався небувалий економічний ріст.

Реформи, які розпочалися у 1990-х роках, були направлені на довгостроковий ефект - приватизація великих підприємств, розпаювання колишніх колгоспів та спрощення оподаткування для бізнесу.

У 2004 році Україна показала 12% зростання ВВП, що стало міжнародним рекордом.

Візит Папи

23-27 червня 2001 року на запрошення Леоніда Кучми до України вперше в історії завітав глава католицької церкви Папа Іван Павло ІІ.

Незважаючи на те, що в Україні переважає православ'я, приїзд головного католика світу викликав чималий ажіотаж серед населення. Проїзд містами у папамобілі вивів на вулиці тисячі людей. А світові ЗМІ чи не вперше віддали темі України головні місця на своїх шпальтах.

Зупинка ЧАЕС

15 грудня 2000 року Україна прийняла рішення про закриття Чорнобильської атомної станції. Наша країна вирішила втратити велику кількість електроенергії для того, щоб техногенна катастрофа 14-річної давності не повторилася.

Читайте: Кучма відвідав Станицю Луганську під час розведення сил Звільнення полонених і Мінськ: Кучма зустрівся з повіреним США Волкер побажав Кучмі успіхів у справі представництва України в ТКГ

Пом'якшенням наслідків закриття ЧАЕС займалася спеціальна комісія. Хоча міжнародне співтовариство і обіцяло допомогти Україні із закриттям атомної станції, слова так і залишилися словами, і нашій країні довелося вирішувати це питання самостійно.

Політреформа

У грудні 2004 року Леонід Кучма не лише відмовився застосовувати силу проти Майдану і своєю посередницькою діяльністю привів Помаранчеву революцію до мирного розв'язання конфлікту, а ще й змусив всі сторони погодитися на прийняття парламентсько-президентської моделі, за якою Україна живе й тепер.

Післямова

Часи президентства Леоніда Кучми були насиченими і без перебільшення історичними. У 90-ті та 2000-ні Україна вперше за багато століть змогла робити самостійні кроки, розпочала шлях на міжнародній арені та прийняла чимало життєво важливих рішень, які досі впливають на наші життя, і будуть впливати в майбутньому.

До слова, 15 липня другий президент України Леонід Кучма взяв участь у нараді, на якій розглядали вирішення проблем в районі Станиці Луганської.

Фото: прес-служба Леоніда Кучми,

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
леонід кучма

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
президент кучма

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
президент україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новини україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
конституція україни

# data[].attributes.attachment_link.title
Президент Кучма: перший політ в космос, прийняття Конституції та розквіт економіки | Факти ICTV

# data[].attributes.attachment_link.description
Леонід Кучма став главою держави у той час, коли в неї не було життєздатної економіки, своєї валюти, повноцінної Конституції та міжнародної репутації. Він змінив на президентській посаді свого тезку Леоніда Кравчука. За два президентських строки Кучма домігся рекордного економічного зростання України, допоміг державі зайняти помітне місце на міжнародній арені та стати конкурентоздатною.

# data[].attributes.location_name
Будапешт, Угорщина

# data[].attributes.attachment_caption
Будапештський меморандум - Google Search

# data[].attributes.headline
Будапештський меморандум 5-6 грудня 1994 року

# data[].attributes.subject
Будапештський меморандум 5-6 грудня 1994 року

# data[].attributes.body
Меморандум про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням Украї́ни до Догово́ру про нерозповсюдження ядерної зброї — міжнародна угода, укладена 5 грудня 1994 року між Україною, США, Росією та Великою Британією про неядерний статус України.

Держави-підписанти

Ø Україна

Ø Російська Федерація

Ø Велика Британія

Ø Сполучені Штати Америки

Зобов'язання

Згідно з Меморандумом США, РФ і Велика Британія зобов'язалися:

·        поважати незалежність, суверенітет та існуючі кордони України;

·        утримуватися від загрози силою, її використання проти територіальної цілісності/політичної незалежності України;

·        ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти неї, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН;

·        утримуватись від економічного тиску, спрямованого на те, щоб підкорити своїм власним інтересам здійснення Україною прав, притаманних її суверенітету, отримати будь-які переваги;

·        домагатися негайних дій з боку Ради Безпеки ООН з метою надання допомоги Україні, якщо вона стане жертвою акту агресії чи об'єктом погрози агресією з використанням ядерної зброї;

·        не застосовувати ядерну зброю проти України, крім випадку нападу на них самих, їхні та підопічні території, збройні сили, їхніх союзників;

·        проводити консультації у випадку виникнення ситуації, внаслідок якої постає питання стосовно цих зобов'язань.

# data[].attributes.attachment_link.title
будапештський меморандум - Google Search

# data[].attributes.attachment_caption
З архіву: "Слава Україні!" від Клінтона та реваншистський "чорний вівторок" (1995) Візит Б. Клінтона в Україну

# data[].attributes.body
Державний візит до США Президента Леоніда Кучми        19—23 листопада 1994 р. започаткував якісно новий етап міжнародного співробітництва.
Основоположним політичним документом нової ери наших взаємин із США стала "Хартія українсько-американського партнерства, дружби і співробітництва", підписана у Білому домі 22 листопада 1994 р. Президентами Л. Кучмою та Б. Клінтоном. Сторони визнали, що існування вільної, незалежної і суверенної Української держави, її безпека й процвітання мають велике значення для США.

11-12 травня  1995 року президент   Сполучених  Штатів  Америки  Уільям  Дж.  Клінтон  з нагоди свого державного візиту в Україну,  зустрівся з президентом України Леонідом  Кучмою,  щоб  обговорити шляхи  зміцнення українсько-американського партнерства,  включаючи сфери,  які охоплюють процес реформ і зміцнюють  місце  України  у світовій спільноті.

Після приходу до влади в України проросійської команди президента Віктора Януковича,  українсько-американські стосунки позначилися похолоданням. Криза у відносинах поглибилася після арешту колишнього прем'єра Юлії Тимошенко та представників її колишнього уряду.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
З приходом до влади в Україні "червоного директорату" на чолі з Кучмою росіянам здалося, що все повертається на круги своя. Новий президент був представником оборонного комплексу, російськомовним і в оточенні мав чимало українофобів. В країні поменшало націоналістичної риторики, характерної для перших років незалежності, інформаційне поле стало консервативнішим. І Єльцин, і севастопольський адміралітет спокійно погодилися на поділ Чорноморського флоту, сподіваючись назабаром заковтнути його цілком. Сутичка поховальної процесії з тілом патріарха Володимира і міліцейського спецназу багатьма сприймалася як витівки недолугих маргіналів. Зручний час для швидкої побудови незалежної національної держави було втрачено. ВІЗИТ КЛІНТОНА
13 травня 1995 року. КИЇВ. УКРІНФОМ. "11 травня в Києві відбулася урочиста церемонія зустрічі Президента США біля Маріїнського палацу, який прибув в Україну з дводенним візитом. Білла Клінтона і Хілларі Клінтон вітали Президент України Леонід Кучма і Людмила Кучма".

Довідково: Під час візиту президента США до Києва було підписано низку документів. Це, зокрема, Заява про наміри щодо заснування міжнародного дослідницького центру ядерної безпеки та охорони навколишнього середовища, протокол про виконання Наукового протоколу щодо вивчення проблем, пов'язаних із раком та іншими хворобами, що стали наслідком аварії на ЧАЕС, та протокол про співробітництво в галузі цивільної авіації.

Державний візит Президента США Білла Клінтона в Україну. У Маріїнському палаці (зліва направо): Президент України Леонід Кучма, дружина Президента Людмила Кучма, дружина Президента США Хілларі Клінтон і Президент США Білл Клінтон. Київ. Травень. 1995 рік. Фото Анатолія Бовта. Із фондів Укрінформу.

Білл Клінтон відвідав меморіал жертвам фашизму в Бабиному Яру, поклав квіти до могили Невідомого солдата. Перша леді - Гілларі Клінтон відвідала Центр охорони здоров'я матері й дитини.

Також Президент США виступив перед студентами біля Червоного корпусу Київського Національного університету, де йому було вручено диплом почесного доктора Київського Національного університету. Під час промови він сказав, що для нього велика честь бути першим американським Президентом, який виступає перед народом України. Свій виступ президент США завершив словами "Слава Україні!".
АРХАНГЕЛ ПОВЕРНУВСЯ НА ГЕРБ КИЄВА
26 травня. КИЇВ. УКРІНФОРМ. "Голова Ради Леонід Косаківський на брифінгу представив присутнім новий герб і прапор столиці, точніше відновлені історичні - прапор і герб".

Довідково: На гербі, на синьому тлі, зображено золотавого архангела Михаїла - захисника й оборонця нашого древнього Києва. 27 травня в День Києва відбувся урочистий підйом прапора міста на щоглі перед фасадом будинку Київської міської ради.

Прапор столиці України - міста Києва. Фото: twiter

Рішення про повернення Архангела Михаїла на герб Києва було ухвалено на сесії Київської міської ради 18 квітня 1995 року, а 25 травня того ж року було прийнято доручення сесії Київської міської Ради народних депутатів щодо затвердження Положення про використання герба міста Києва.

Зображення архангела на гербі Київського воєводства датуються ще XVII ст. У 1919 році радянська влада взагалі скасувала право міст мати власну геральдику. Лише у 1969 році столиця отримала новий герб - з гілкою каштана.

Нинішній герб Києва з архангелом Михаїлом існує у двох версіях, і обидві вважаються офіційними - вони розрізняються шатами архангела і формою меча, що його він тримає в руках. Дискусія про те, який герб вважати дійсним, свого часу стала частиною інформаційної війни між обраним громадою київським міським головою Леонідом Косаківським і очільником КМДА Олександром Омельченком.
УГОДА ПРО БАЗУВАННЯ ЧОРНОМОРСЬКОГО ФЛОТУ
10 червня. УКРІНФОРМ. "Президенти Росії та України Борис Єльцин і Леонід Кучма підписали угоду щодо Чорноморського флоту"

Довідково: 9 червня 1995 року в Сочі відбулася зустріч президентів України - Л.Кучми та РФ - Б.Єльцина. Після розмови віч-на віч було підписано два документи: вже традиційне для таких зустрічей Комюніке за підсумками переговорів на найвищому рівні та Угода між Україною та РФ щодо Чорноморського флоту.

Президент Російської Федерації Борис Єльцин (праворуч) та Президент України Леонід Кучма під час зустрічі. Із фондів Укрінформу.

Згідно з угодою, на основі Чорноморського флоту створено флот Російської Федерації та Військово-Морські сили України. Флот поділено 50% на 50%, як і передбачалося, проте 32% нашої частини буде продано РФ, як розрахунки за енергоносії. Також основна база ЧФ РФ з розміщенням у ній штабу ЧФ РФ знаходиметься у м. Севастополі. Проте конкретного поділу інфраструктури угода не передбачала.

Після розпаду СРСР у 1992 році радянський Чорноморський флот за українським законодавством перейшов під юрисдикцію України на основі територіальної належності. Проте, частина офіцерів флоту не хотіли приймати присягу на вірність Україні.

За підсумками зустрічі 3 серпня 1992 року українського і російського президентів флот був поділений 50/50. Однак, це не задовільнило частину проросійськи налаштованих офіцерів флоту. Вони сподівалися, що сепаратистські настрої в Криму переможуть - і Севастополь перейде під контроль Росії.

Зрештою, 28 травня 1997 року головами урядів України та РФ був підписаний пакет документів, яким флот був остаточно поділений: 18,3% кораблів відійшло до ВМС України і 81,7% - до ВМС РФ. Військово-морські бази в Ізмаїлі, Одесі, Очакові, Керчі, Донузлаві і Балаклаві й ще 10 баз морської авіації перейшли під контроль ВМС України.
ПОХОРОН ПАТРІАРХА ВОЛОДИМИРА (РОМАНЮКА)
19 липня. КИЇВ. УКРІНФОРМ. "18 липня у Києві сталося зіткнення підрозділів охорони правопорядку з процесією віруючих, яка супроводжувала труну з тілом померлого у п'ятницю Патріарха Київського і всія Русі-України, Глави Української Православної Церкви (Київського патріархату) Володимира (Романюка).

На фото: під час поховання Патріарха Київського і всієї Руси-України Володимира (Романюка). Зйомка 18 липня 1995 року. Із фондів Укрінформу

Довідково: Причиною інциденту став намір віруючих поховати Патріарха на території державного архітектурно-історичного Софійського заповідника без дозволу влади. Але дозвіл влада надала лише на територію Володимирського собору або на Байковий цвинтар.

УПЦ (КП), підтримана патріотично налаштованими громадянами, вирішила не відступати від наміченого плану. 18 липня після відспівування Патріарха у Володимирському соборі довга жалобна процесія з труною Володимира рушила від Володимирського собору в бік Софії.

На площі перед собором натовп побачив замкнені ворота Софії. За воротами стояли бійці "Беркута". Зрештою, Патріарха вирішили ховати прямо перед стінами собору.

Близько 19-ї години, коли тіло Патріарха вже було в землі, бійці загонів спецпризначення вийшли з воріт храму та почали зачищати площу від людей. Між ними та радикалами почалася кривава бійка.

Деякий час члени УНА-УНСО разом із вірянами стримували натиск міліції, однак вже згодом площа була заповнена силовиками, які, за свідченнями очевидців, били лежачих людей та шматували українські прапори. Близько 22-ї години кордон працівників міліції навколо могили був знятий, і учасники процесії змогли засипати її землею.

Згодом ці події перед стінами Софії в народі назвуть "Чорним вівторком". А питання про перепоховання Патріарха з тих пір піднімалося кілька разів, проте й досі могила Володимира знаходиться на площі перед Київською Софією.
УКРАЇНА - ЧЛЕН РАДИ ЄВРОПИ
10 листопада. УКРІНФОРМ. "Голова офіційної делегації України, Прем'єр-міністр Євген Марчук, виступаючи на урочистій церемонії, наголосив, що вступ України до Ради Європи розцінюється як визнання прогресивних змін в українському суспільстві, як підтримка з боку європейського співтовариства тих демократичних процесів, які відбуваються в Україні".

На фото: делегація України біля Палацу Ради Європи у Страсбурзі. Зйомка 1995 року. З фондів Укрінформу

Довідково: 9 листопада 1995 року Україна стала 37-ю країною-членом Ради Європи. Цього дня відбулася урочиста церемонія вступу України до РЄ, а Генеральний секретар РЄ Даніель Таршис та член Європейської Комісії Ганс ван дер Брук підписали Спільну програму Комісії європейських співтовариств та Ради Європи щодо реформування правової системи, місцевого самоврядування й удосконалення системи правозастосування в Україні.

У Страсбурзі на площі перед Палацом було піднято Державний прапор України. Ще 26 вересня Парламентська асамблея РЄ ухвалила позитивний висновок щодо заявки нашої країни на вступ до РЄ. А 19 жовтня Комітет міністрів РЄ ухвалив резолюцію про запрошення України стати 37-м членом цієї Організації.

Набувши членства в РЄ, Україна взяла на себе низку зобов'язань у сфері реформування чинного законодавства на основі норм та стандартів РЄ, зокрема, - прийняти відповідні закони та приєднатися до ряду конвенцій. При цьому РЄ висловила готовність надавати Україні всебічну експертну допомогу.

# data[].attributes.attachment_link.title
З архіву: "Слава Україні!" від Клінтона та реваншистський "чорний вівторок" (1995)

# data[].attributes.attachment_link.description
З приходом до влади в Україні "червоного директорату" на чолі з Кучмою росіянам здалося, що все повертається на круги своя. Новий президент був представником оборонного комплексу, російськомовним і в оточенні мав чимало українофобів. В країні поменшало націоналістичної риторики, характерної для перших років незалежності, інформаційне поле стало консервативнішим.

# data[].attributes.location_name
Комплекс зданий Европарламента, Улица Вьерс, Брюссель, Бельґія

# data[].attributes.attachment_caption
Європарламент 

# data[].attributes.headline
 Европарламент, Вулиця В'єрс, Брюссель, Бельґія

# data[].attributes.subject
 Европарламент, Вулиця В'єрс, Брюссель, Бельґія

# data[].attributes.body
21 лютого 2005 року Україна та ЄС підписали трирічний План дій щодо наближення України до стандартів європейських країн.
У квітні 2006 року на сесії Європарламенту прийнято резолюцію. у  якій Єврокомісії пропонувалося розпочати переговори з Україною про асоційоване членство в ЄС.
У листопаді 2010 року ухвалено план дій, який передбачав запровадження в Україні  біометричних паспортів та впорядкування охорони східних кордонів.
24 листопада 2010 року Європарламент ухвалив резолюцію про те, що Україна може подати заявку на членство в ЄС.

# data[].attributes.location_name
Алея Героїв Небесної Сотні, Київ

# data[].attributes.headline
Алея Героїв Небесної Сотні, Київ

# data[].attributes.subject
Алея Героїв Небесної Сотні, Київ

# data[].attributes.attachment_link.title
Павло Дворский. Ангели Майдану

# data[].attributes.attachment_link.title
Беркут: штурм барикад Євромайдану / 10 грудня 2013

# data[].attributes.location_name
Хрещатик, вулиця Хрещатик, Київ

# data[].attributes.headline
Хрещатик, вулиця Хрещатик, Київ

# data[].attributes.subject
Хрещатик, вулиця Хрещатик, Київ

# data[].attributes.body
Спроба "зачистити Хрещатик та Майдан Незалежності (В ніч із 10 на 11 грудня 2013р.)

# data[].attributes.body
Податковий Майдан (22 листопада - 3 грудня 2010 р.)

# data[].attributes.attachment_link.title
Затримали учасників "Податкового майдану"

# data[].attributes.headline
Революція Гідності (Листопад 2013 - 23лютого 2014 рр.)

# data[].attributes.subject
Революція Гідності (Листопад 2013 - 23лютого 2014 рр.)

# data[].attributes.attachment_link.title
Революція Гідності I Пишемо історію

# data[].attributes.body
Революція Гідності