# data[].attributes.headline
מקרה שבו הופעל

# data[].attributes.body
מקרה שבו הופעל אצלי מנגנון ה־FFF:
במהלך שיעור תלמיד הפריע ולא הצליח להישאר במסגרת. הרגשתי תסכול וכמעט הגבתי מתוך כעס, אך עצרתי וניסיתי להבין את הצורך שלו.

פתאום – פסק זמן:
בחרתי לעצור לפני התגובה ולחשוב כיצד להגיב בצורה נכונה יותר.

איזון – ויסות:
היכולת לווסת את הרגש שלי עוזרת לי לשמור על גבולות לצד תגובה רגועה ומכילה.

# data[].attributes.headline
מקרה שבו הופעל

# data[].attributes.body
מקרה שבו הופעל אצלי מנגנון ה־FFF:
במהלך שיעור תלמיד הפריע ולא הצליח להישאר במסגרת. הרגשתי תסכול וכמעט הגבתי מתוך כעס, אך עצרתי וניסיתי להבין את הצורך שלו.

פתאום – פסק זמן:
בחרתי לעצור לפני התגובה ולחשוב כיצד להגיב בצורה נכונה יותר.

איזון – ויסות:
היכולת לווסת את הרגש שלי עוזרת לי לשמור על גבולות לצד תגובה רגועה ומכילה.

# data[].attributes.headline
ביימתי הצגת סיום והיו 

# data[].attributes.body
ביימתי הצגת סיום והיו תלמידים שלא הקשיבו להנחיות, לא היו מרוכזים, שכחו דברים, הפריעו לאחרים... מכיוון שהזמן שלי היה קצר הרגשתי שאני כועסת עליהם נורא, וקשוחה איתם ברמה שלא נכונה לסיטואציה ולמערכת היחסים שהייתי רוצה לבנות ביננו.

מתוך "פתאום"- מפרקת. אחרי החזרה המשותפת הרגשתי שאני מתפרקת. הייתי מאוד מאוכזבת מעצמי, מהתגובה התוקפנית שלי אליהם ואל הסיטואציה. הרגשתי שאיבדתי את זה ונשאתי את התחושה הזו איתי הרבה זמן אחר כך.

מתוך "איזון"- ויסות רגשי. אחרי החוויה הזו, הרגשתי שאני צריכה לדאוג לעצמי לויסות רגשי לפני סיטואציות עמוסות שכאלה. לאכול, לשתות משהו, להרגיע את עצמי, להיכנס מוכנה לאירוע ומתוך החלטה להגיב ברוגע.

# data[].attributes.body
מילה מתוך "פתאום"- מפרקת- באחד השיעורים, בזמן שהסברתי בהתלהבות על האירועים במדבר, שמתי לב שדני (שם בדוי- תלמיד שקט ומופנם בדרך כלל) מניח את הראש על השולחן ומסרב להשתתף. כשניגשתי אליו ברכות, הוא הגיב בפתאומיות בצעקה ואמר: "עזבי אותי, השיעור הזה לא מעניין אף אחד!". באותו רגע הרגשתי את מנגנון ה-Freeze (קיפאון) מופעל אצלי. הלב שלי דפק, השיעור פתאום נראה לי חסר ערך, ונאלמתי דום לכמה שניות מול כל הכיתה, חסרת אונים מול ההתפרצות שלא ציפיתי לה. הפתרון-מתוך "איזון"- "ידע זיהוי ומודעות"- לזהות את הרגשות העולים ולנשום רגע. לפעול ממקום של חמלה עצמית ולהבין שזה לא אישי.

# data[].attributes.headline
במהלך שיעור אחד תלמיד 

# data[].attributes.body
במהלך שיעור אחד תלמיד התפרץ בכעס, סירב לשתף פעולה והפריע שוב ושוב למהלך השיעור. הרגשתי תסכול וחוסר אונים, ורציתי להגיב מיד כדי להחזיר את הסדר בכיתה. בדיעבד הבנתי שבאותו רגע התוקפנות "תקפה לי את החשיבה", והיה לי קשה לראות את התמונה הרחבה.

מתוך ראשי התיבות "פתאום" בחרתי במילה "תוקפת את החשיבה", משום שהרגשתי שהתוקפנות גרמה לי לאבד לרגע את שיקול הדעת ואת היכולת לחשוב באופן רגוע ומקצועי.

מתוך ראשי התיבות "איזון" בחרתי ב**"ידע, זיהוי ומודעות"**. כאשר אני עוצרת לרגע, מזהה את התחושות שלי ומזכירה לעצמי שהתנהגות תוקפנית אינה דורשת תגובה תוקפנית, אני יכולה לפעול באופן שקול יותר – להכיל את הקושי של התלמיד, אך במקביל להציב גבולות ברורים ומכבדים. כך נשמר גם הקשר עם התלמיד וגם האקלים בכיתה.

# data[].attributes.body
התפרקות - בבית ספר הקודם שלי, לימדתי כיתת תקשורת, כיתה ה. היו שם תלמידים בודדים שהיו מעוניינים בלמידה. אחד מהתלמידים היה עם קושי רגשי חמור ונטיה לאלימות כלפי הצוות. יום אחד, הייתי בשיעור בכיתה ויצא לי להעיר הערה לאותו תלמיד. למרות שהכינו אותי נפשית, והזהירו אותי שיש לו נטיה לאלימות, לא הייתי מוכנה לסיטואציה שבה התלמיד הכה אותי בפנים עם קלמר וקילל אותי שמגיע לי. ההתפרקות הגיע מיידית עם בכי ויציאה מהכיתה. הצוות כולו הגיע לתמוך בי ולהרגיע אותי ולהראות לי שאני לא לבד. שאר התלמידים באותה הכיתה, מאוד דאגו וגילו אמפתיה שחיממה את הלב. באותו הרגע מה ששלט זה מנגנון ה FFF

# data[].attributes.headline
התמודדות דרך ויסות 

# data[].attributes.subject
התמודדות דרך ויסות 

# data[].attributes.body
התפרקןת- בכעבודתי כמורה לתלמידים המאובחנים על הרצף באחד הימים תלמיד הפריע בשיעור וכשהערתי לו על כך הוא התחיל לקלל אותי באופן לא מכבד. ברגע הראשון הרגשתי מושפלת וממש חויתי את זה מבחינה רגשיות ופיזית כאחד.

וויסות רגשי- גיסתי כוחות וחשיבה שזה שלו ונובע מהקשיים שלו וניסתי לא לקחת את זה אישית. ואכן הצלחתי לענות באופן מווסת, מצד אחד להציב גבול ברור ולהגיד בברור- "אתה לא יכול לדבר ככה" ומצד שני לא לענות מתוך כעס ופגיעה אישית..

# data[].attributes.body
באמצע השיעור ילד על רצף ( תפקוד גבוה ) חווה הצפה פתאומית . הוא החל להפוך שולחנות , להשליך חפצים ולהשמיע קולות צוקה רמים , מה שציר בהלה גדולה אצל שאר הילדים בכיתה .

תגובה המנגנון (FFF) המילה FREEZE ( קיפאון ) עוצמת הרעש בשניות הראשונות ובאופן פתאומי נעלו אותי . הרגשתי חוסר אונים מוחלט מול ההצפה שלו ומול האחריות שלי על השאר הילדים . הקרקע לרגע נשמטה.

המיומנות והאיזון : המיומנות שהחזירה אותי לתפקוד היא נשימה והשהיית תגובה . ברגע שלקחתי אוויר והזכרתי לעצמי שהתפרצות היא מצוקה שלו ולא משהו נגיד . הקיפאון השתחרר . עברתי לפעולה אקטיבית ומבוקרת : פיניתי את השאר התלמידים למרחב מוגן והרגעתי אותו בקול נמוך ושקט להחזיר את האיזון לכיתה .

# data[].attributes.headline
זיהוי ומודעות. עצם זה שאני מזהה מה זה עושה לי ומה אני מרגישה ולהיפך גם כלפי התלמיד ואני מודעת לאיך המוח מגיב. קל לי יותר להגיב נכון לתוקפנות ולא לאבד את זה

# data[].attributes.subject
זיהוי ומודעות. עצם זה שאני מזהה מה זה עושה לי ומה אני מרגישה ולהיפך גם כלפי התלמיד ואני מודעת לאיך המוח מגיב. קל לי יותר להגיב נכון לתוקפנות ולא לאבד את זה

# data[].attributes.headline
וויראליות מול  מודעות

# data[].attributes.subject
וויראליות מול  מודעות

# data[].attributes.body
דוגמא לווירליות- שיעור כיתה ה- תלמידה קמה ממקומה וצורחת מסתובבת בכיתה נגשת לתלמידים וגורמת גם להן לצעוק. אני מבקשת ממנה לחזור למקומה ולשמור על השקט. אך אינה קשובה וממשיכה בשלה. אני מבקשת שוב והיא עדיין מחייכת וממשיכה לצעוק ולהפריע, בפעם השלישית צעקתי לעברה "תשתקי כבר". פתחה את העיניים ואמרה שככהלא מדברים לתלמידים ושזו לא אמירה מכבדת וכי עברתי על החוקים. נשמתי אמרתי לה שאכן היא צודקת אך זו היתה תגובה חוזרת לאי שמירתה על חוקי השיעור ועד שלא השתמשתי בשיח חותך וקשה היא התעלמה ואף בזה לבקשותיי החוזרות(זו דוגמא לוויראליות). בסיום השיעור קראתי לה לשיחה אישית על האירוע.

מודעות - תלמידת כיתה ח אירוע שלישי של תוקפנות מצד התלמידה. נגשת לעברי באמירה של "את שקרנית" ומתקרבת לעברי בתנועה מאיימת. אני לוקחת נשימה עמוקה ושותקת. מרגישה את הכיווץ בבטן ואומרת לעצמי "את יודעת איך לפעול". פונה אל מ' בטון שקט מיישירה מבט ואומרת לה "תתפסי ממני מרחק ושני צעדים לאחור- נכנסת למרחב האישי שלי. אני לא חברה שלך בסגנון זה את לא תדברי למורים בבית הספר. התבלבלת." ומתרחקת מהסיטואציה להמשך טיפולה של הסגנית שראתה את ההתרחשות.

# data[].attributes.headline
אלימות מילולית

# data[].attributes.subject
אלימות מילולית

# data[].attributes.body
במסגרת ליווי תלמידים לשילוב אנגלית יצא לי להקריא לתלמידים במהלך מבחן. לידי היה תלמיד שדיבר כל הזמן וממש התקשתי להתרכז. ביקשתי ממנו להיות בשקט והסברתי לו כמה זה מפריע. הוא ענה לי בתוקפנות "אולי את תשתקי כבר".

המילה שהכי מקרב לחוויה שלי היה FREEZE . הייתי קפואה, לא הגבתי. הגוף שלי היה בשוק.

המילה השניה שהתחברתי בהקשר לחוויה היא "מפרקת" הרגשתי שכל הגוף מתפרק.

לשמחתי המורה השנייה הגיבה לסיטואציה .

# data[].attributes.headline
תלמיד שתקף תלמידים אחר

# data[].attributes.body
תלמיד שתקף תלמידים אחרים בצורה פיזית ואיים עליהם ועלי, איים לזרוק חפצים וצעק בכיתה - באותה סיטואציה באמת הרגשתי מפורקת, כאילו הקרקע נשמטה לי מתחת לרגליים. מה שהיה עוזר לי באותו רגע זה לנשום ולזכור שגם הוא מונע מתוך פחד, ושלי כן יש את הכלים לעזור או להכווין באותה סיטואציה.

# data[].attributes.body
היה מקרה שבו תלמיד התפרץ על תלמיד אחר באמצע השיעור. לא היה משהו מקדים וזה תפס אותי לא מוכנה. האינסטינקט הראשוני הוא לצעוק אבל הפעם הצלחתי להיות מווסתת רגשית ולא לתת לתוקפנות להדביק אותי. הגבתי בקור רוח עם מבט מלא אמפתיה אבל גם כזה שמבהיר לעצור. אחרי האירוע הייתי פחות מותשת מבדרך כלל ואף הרגשתי גאווה.

# data[].attributes.headline
אינטריגות חברתיות

# data[].attributes.subject
אינטריגות חברתיות

# data[].attributes.body
יצא לי לראות סיטואציה חברתית מורכבת כלפי תלמיד שדווקא הנכיחה לי את זה שגבולות והכלה הולכים יחד.

בהתחלה הייתי ב FREEZE כתוצאה מה"פיצול" שחוויתי. אבל אחרי התאוששות קלה עלה בי ה"זיהוי" שדיברנו עליו והצלחתי לשלוף איזו תגובה שתאמה את הסיטואציה.

# data[].attributes.headline
במהלך שיעור תלמיד סירב

# data[].attributes.body
במהלך שיעור תלמיד סירב לבצע משימה, התחיל לצעוק ולהפריע לשאר התלמידים. הרגשתי כעס ותסכול ורציתי להגיב מיד ולהחזיר את הסדר בכיתה.

"פתאום" – עצירה
המילה שמתחברת לחוויה היא עצירה. ברגע שלפני התגובה עצרתי לרגע, נשמתי והבנתי שהתגובה שלי תשפיע על המשך האירוע.

"איזון" – ויסות
המילה שמייצגת עבורי התמודדות מיטבית היא ויסות. היכולת לווסת את הרגשות שלי אפשרה לי להגיב ברוגע, לשוחח עם התלמיד בצורה מכבדת ולסייע לו להירגע, במקום להחריף את המצב.

# data[].attributes.headline
מקרה בכיתה מאתגרת - ש

# data[].attributes.subject
מקרה בכיתה מאתגרת - ש

# data[].attributes.body
מקרה בכיתה מאתגרת

מלמדת בכיתה שבה יש קושי גדול בקבלת גבולות וסמכות, קורים מקרים שבהם תלמידים מתפרצים בצעקות ונכנסים לשיחות קולניות שמפריעות למהלכו התקין של השיעור . התגובה הראשונית היא להרים את הקול ולהוציא החוצה , הדופק עולה, השרירים מתכווצים והגוף נכנס למצב של לחימה fight, ברגעים אלה נושמת עמוק , יוצרת קשר עין ובקול נמוך ורגוע מבקשת להפסיק , ובאם לא מפסיק לוקחת אותו לשיחה אישית בחוץ . המפתח הוא בויסות האישית ולא להגיב באוטומט , מה שמאפשר ראיית הילד ומניעיו ולא רק את התוצר הסופי של ההתנהגות, נותן דוגמה אישית כיצד לפעול , ומאפשר למורה ליצור קשר אישי מבלי להישחק

# data[].attributes.body
תלמיד שהתנהג באופן מחפיר והפריע להתנהלות בשיעור, הרגשתי שהסיטואציה תוקפת לי את החשיבה, ביקשתי ממנו לצאת והוא סרב עצרתי את השיעור והמתנתי ליציאתו, הוא עמד על שלו פלוס אמירות שלא מעניין אותו שכולם ממתינים. היה צריך לגייס הרבה ויסות רגשי על מנת לא להתפוצץ מעצבים.

# data[].attributes.body
בשיעור שלימדתי תלמידים זרקו נייר וצחקו על תלמיד עצרתי את השיעור ודיברתם איתם על כבוד הדדי ושהתנהגות כזאת לא מקובלת לאחר שהמשכתי בשיעור שוב בם זרקו נייר על אותו תלמיד יצאתי מהכיתה קראתי לרכזת ואמרתי לה שאני לא מוכנה ללמד שם הם הוציאו את התלמידים ושלחו להם מכתבים להורים

# data[].attributes.body
חינכתי כיתה עם בעיות התנהגות ואלימות. ישבתי בחדר מורים כששמעתי ששוב תלמיד זרק כיסאות על ילדים אחרים וישר קפץ לי הפיוז. נהגתי בתוקפנות והתחלתי לצעוק. בסוף מצאתי את הנכונות להכיל וטיפלתי בסיטואציה בבגרות ואחריות

# data[].attributes.headline
במהלך שיעור, תלמיד שחו

# data[].attributes.body
במהלך שיעור, תלמיד שחווה תסכול עמוק החל לפתע לצעוק, להפוך שולחן בכיתה ויצא בסערה ובטריקת דלת מטורפת החוצה. באותו הרגע הרגשתי פיזית את מנגנון ה-Fight (לחימה) מופעל אצלי; הגוף שלי נדרך מיד, הרגשתי הצפה של כעס ואדרנלין, והדחף הראשוני שלי היה לרוץ אחריו, להרים את הקול ולהגיב בתוקפנות כדי להחזיר את השליטה לידיי. מתוך ראשי התיבות "פתאום" בחרתי במילה תגובתיות, שבאה לידי ביטוי בכך שהדחף לפעול מתוך כעס ומאבק כוח ניהל אותי בשניות הראשונות ואיים להקדים את החשיבה הפדגוגית הרציונלית, מה שהיה עלול להוביל להסלמה קשה של האירוע. כדי להתמודד עם החוויה הזו, המיומנות הרלוונטית ביותר עבורי מתוך ראשי התיבות "איזון" היא עצירה (או נשימה). מיומנות זו מייצגת התמודדות מיטבית מכיוון שהיא משמשת כ"מנתק הזרם" של התגובה האוטומטית; ההחלטה המודעת לעצור לרגע, לקחת אוויר ולא לרוץ מיד אחרי התלמיד בסערת רגשות, היא זו שאיפשרה לי להפריד בין הרגש העז לבין התגובה המקצועית שלי, להרגיע את שאר תלמידי הכיתה, ולגשת לטפל באירוע רק לאחר שמפלס הלחץ של שנינו ירד.

# data[].attributes.headline
באמצע שיעור בכיתה ה', 

# data[].attributes.body
באמצע שיעור בכיתה ה', שני תלמידים החלו לפתע לצעוק זה על זה, ואחד מהם הרים כיסא באוויר ואיים להשליך אותו. באותו רגע הרגשתי פיזית את מנגנון ה-Freeze (קיפאון) מופעל אצלי; למשך שתי שניות ארוכות הגוף שלי פשוט נדרך, הלב פעם בעוצמה, והמוח שלי קפא לחלוטין מתוך הלם מהסכנה המיידית. מתוך ראשי התיבות "פתאום" בחרתי במילה תגובתיות, שבאה לידי ביטוי בכך שהתגובה האוטומטית והפיזיולוגית של מערכת העצבים ניהלה אותי לחלוטין וקדמה לחשיבה הרציונלית, מה שיצר תחושת חוסר אונים רגעית מול האירוע. כדי להתמודד עם החוויה הזו, המיומנות הרלוונטית ביותר עבורי מתוך ראשי התיבות "איזון" היא נשימה. מיומנות זו מייצגת התמודדות מיטבית מכיוון שהיא משמשת כ"בלם" של מערכת הסטרס בגוף; לקיחת נשימה עמוקה ומודעת באותו הרגע היא זו שאיפשרה לי להחזיר את החמצן לקליפת המוח, לצאת מהקיפאון, ולהגיב בסמכותיות שקטה וברוגע שהרגיעו את האירוע, במקום לפעול מתוך לחץ.

אם תרצו לשנות או להחליף את אחת המילים כדי להתאים אותה בדיוק למצגת שלכם, ספרו לי מהן המילים המדויקות ואשנה זאת מיד!

# data[].attributes.headline
כמורת שילוב לילדים על 

# data[].attributes.body
כמורת שילוב לילדים על הרצף, נקראתי בדחיפות ע"י מחנכת של תלמיד שלי הלומד בכיתה א', לכיתה שלו. ראיתי אותו בהתקף זעם לא פשוט, משליך חפצים בכיתה, כולל חפצים של תלמידים, תולש וקורע את קישוטי הכיתה ועוד. בזמן זה הגיעה גם מנהלת ביה"ס. ההנחייה הראשונית הייתה להוציא ולהרחיק את כל תלמידי הכיתה כדי למנוע פגיעה נוספת.

בחרתי במילה 'מפרקת'- תוקפנות זו פירקה אותנו מבחינה נפשית ופיזית, המחנכת והסייעת נראו מותשות ומודאגות מאוד. כולנו הזדקקנו לזמן התאוששות.

בחרתי במילה 'אינטגרציה'- לראות את התלמיד כמכלול, יש צורך לגבש תכניצ עבודה רב מערכתית כדי לא להגיע לכאוב שכזה, לדעת מי אחראי על מה ולבצע מעקב בנושא.

# data[].attributes.headline
תלמיד בכיתה ב בעל התפר

# data[].attributes.body
תלמיד בכיתה ב בעל התפרצויות זעם. קשה מאוד להרגיעו. בזמן התפרצות אני נותנת לו את הזמן להרגע בהכלה אך תוך שמירה על גבולות. הרבה פעמים הוא צועת ומקלל, לעולם לא לוקחת אישית ולא עונה בתוקפנות. תמיד מזכירה לו שאני פה בשבילו ויש לו חוזקות ואני בטוחה שידע להרגע.

# data[].attributes.body
תלמיד כיתת חינוך שלי הגיע כעוס מאוד בבוקר הבחינה, נכנס לכיתה בקולי קולות ובסערה תוך כדי שהוא מדבר עם התלמידים שכבר התחילו את הבחינה. ביקשתי ממנו שישב בשקט ובעוד מספר דקות אגש אליו, בתגובה הוא צעק עליי, קרא לי נאצית והתנהג בצורה מבזה. באותו הרגע, נשמתי עמוק, לא התרגשתי, אך כן עצרתי את התפרצותו. המשכתי לטפל בשאר התלמידים ובסיום הבחינה טיפלתי באירוע עם התלמיד.

# data[].attributes.headline
האירוע הינו תלמיד שהכה

# data[].attributes.body
האירוע הינו תלמיד שהכה תלמיד כיתתו. הכיתה הנה כיתת חנ"מ. התחברתי למילה ויראלי- תלמידים על הרצף פעמים רבות רגישים לקולות כגון בכי וצעקות כך שברגע שהאלימות התרחשה תלמידים נוספים החלו להגיב בהתפרצות, בכי ואף אלימות כלפיי אנשי צוות שניסו להרגיעם. מתוך האיזון- בחרתי בידע, זיהוי ומודעות. הידע הינו מהו מקור ההרגעה שתואם כל תלמיד בשעת כעס וכן ידע אישי באשר לפעולות הנדרשות במצבי אלימות.

# data[].attributes.headline
אלימות בין ילדי הכיתה 

# data[].attributes.body
אלימות בין ילדי הכיתה וחוסר הקשבה אלי כמורה.

המילה שמתחברת לי היא תוקפת.הרגשה של חוסר אונים ולא יודעת מה לעשות. המילה שאני בוחרת מתוך איזון היא ידע-לעצור לנשום רגע להזכיר לעצמי שיש לי כלים ולפעול איתם.

# data[].attributes.headline
ילד מוכשר, מבית מורכב מאד, מכיתת החינוך שלי קיבל יחס מעליב מבני הכיתה. לקחתי את זה מאד קשה. התחלתי להגיב על כך בכיתה- כי זה היה בהשתתפות וידיעת רוב או כלל הכיתה. האות ו'- ויראליות גרמה לי לדבר בכעס - בדכ השתדלתי שזה רק יראה ככה, בלי להרגיש ככה...

# data[].attributes.subject
ילד מוכשר, מבית מורכב מאד, מכיתת החינוך שלי קיבל יחס מעליב מבני הכיתה. לקחתי את זה מאד קשה. התחלתי להגיב על כך בכיתה- כי זה היה בהשתתפות וידיעת רוב או כלל הכיתה. האות ו'- ויראליות גרמה לי לדבר בכעס - בדכ השתדלתי שזה רק יראה ככה, בלי להרגיש ככה...

# data[].attributes.body
תוך כדי דיבור, הבנתי שהילד הוא חלק ממה שקורה בביתו ובכיתה, ושעליי להיות מאד מדוייקת בתכנים. (י'- ידע)לכן בוחרת באות א' אינטגרציה של ראייתו כמכלול מהכיתה.

# data[].attributes.headline
היה לי תלמיד שלא התנהג

# data[].attributes.body
היה לי תלמיד שלא התנהג בהתאם לכללים המקובלים. החל לצעוק בכיתה ולקלל וסירב להוציא ספרי לימוד. שאר התלמידים הסתכלו וחיכו לראות איך אני מגיבה לסיטואציה.

פתאום- תוקפנות- רגש מדבק- האינסטינקט הראשוני להגיב גם בכעס לבקש שייצא מהכיתה אבל איזון- ידע ומודעות- הגבתי ב*קור רוח וביקשתי מהתלמיד להוציא ציוד וללמוד כמו כולם או לצאת מהכיתה וללכת לחדר המנהלת לשעה . אלו שתי אפשרויות שיש לך . והוא החליט.. יצא מהכיתה.

# data[].attributes.body
בתחילת שיעור, עם כניסתי לכיתה (ג') פנה אליי אחד התלמידים וסיפר שילד אחר נתן לו סטירה. כשפניתי אל הילד השני כדי לשמוע את גרסתו – הגיב כלפיי בתוקפנות – צעק עליי שלא אתערב ונופף בידיים מול פניי. התגובה הראשונית לשניות בודדות הייתה של קיפאון (Freeze) (לא ציפיתי לתגובה כל כך קיצונית) אך התעשתתי יחסית מהר, הבטתי לאותו ילד בעיניים מקרוב ואמרתי לו בשקט אבל בטון אסרטיבי שאני מבינה שהוא כועס אבל שהכעס הזה לא צריך להיות מושלך עליי. הצעתי לו לצאת לשתות מים ולהירגע. תחילה סירב והמשיך לצעוק, אך לבסוף הסכים ויצא.

המילה שבחרתי מתוך "פתאו"ם" היא "תוקפת" – בשניות הראשונות אכן הרגשתי שהתוקפנות שלו כאילו תקפה אותי והעלימה את כל הכלים שלי להתמודדות. חשתי חוסר אונים.

המילה שבחרתי מתוך "איזו"ן" היא "ידע" – לאחר כמה שניות של קיפאון וחוסר אונים, הבנתי שההפתעה שיתקה אותי, אבל שיש לי ידע וניסיון שאני יכולה להשתמש בהם ואכן זה מה שעזר לי לפנות אליו ובעצם להביא את הסיטואציה לסיום ראוי.

# data[].attributes.headline
בזמן שהעברתי חומר מורכב, 

# data[].attributes.body
בזמן שהעברתי חומר מורכב, תלמיד החל להטיח בי האשמות שאני "לא יודעת ללמד" וזרק את הספר על הרצפה. באותו רגע הרגשתי את מנגנון ה-FFF פועל, הרגשתי קיפאון ועלבון. במקום להגיב למקרה לגופו, הרגשתי שהחשיבה שלי "ננעלת והיכולת שלי לתפקד כמורה מאוזנת נפגעת.

תוקפת את החשיבה-ברגע שהתלמיד התפרץ, הרגשתי שהתוקפנות שלו לוקחת ליאת כל הכלים המקצועיים שלי.כאילו כל מה שלמדתי על חינוך וניהול כיתה נעלם, ולא ידעתי מה לעשות, הרגשתי חוסר אונים.

ידע, זיהוי ומודעות-רגע שעצרתי ונשמתי, יכולתי לזהות את התחושות הגופניות, לדעת שאני בסדר גמור, להזחיר לעצמי ביטחון  שאני יודעת ויכולה להתמודד עם המצב. הידע המקצועי שימש כעוגן שאפשר לי לפעול מתוך שיקול דעת ולא מתוך דחף, ולבחור בתגובה חינוכית מושכלת.

# data[].attributes.headline
בסיטואציה שבה תלמיד הט

# data[].attributes.body
בסיטואציה שבה תלמיד הטיח בי מילים קשות מול הכיתה, הופעל אצלי מנגנון ה-Fight (לחימה). הרגשתי צורך עז "להחזיר לו" כדי להגן על כבודי.

פ.ת.א.ו.ם – המילה שלי: תגובתיות

פעלתי מתוך דחף אוטומטי. התגובה הייתה חדה ומהירה מדי, ללא מרחב מחשבה, מה שחסם את היכולת לראות את הקושי של התלמיד מעבר למילים שלו.

א.י.ז.ו.ן – המילה שלי: נשימה

זו המיומנות הקריטית ביותר. הנשימה מאפשרת השהיה בין הגירוי לתגובה. היא עוצרת את ה"מלחמה" ומאפשרת להציב גבול ברור ממקום שקט ובטוח, במקום ממקום פגוע ותוקפני.

# data[].attributes.headline
מקרה בכיתת תקשורת

# data[].attributes.subject
מקרה בכיתת תקשורת

# data[].attributes.body
קרה לי מקרה ממש לא מזמן שתלמידה בכיתתי מסרבת לקבל סמכות וכאשר אני מציבה לה גבולות היא משתמשת בתוקפנות מילולית. לא מזמן היא פתאום השתמשה באלימות פיזית, זריקת חפצים וכיסאות. קפאתי ולא הבנתי איך קורה מצב כזה שלא קרה מעולם, הרגשתי כעס נוראי משום שהיא הכאיבה לי, אך מהר מאוד התאוששתי והגבתי בהמון הכלה, אסרטיביות שבכיתה שלנו אין אלימות והיא לא נוגעת בי והצבת גבולות.

# data[].attributes.headline
מקרה שקרה...

# data[].attributes.subject
מקרה שקרה...

# data[].attributes.body
ילד מכיתתי החל לגלות תקופנות כלפי כל מי שניגש אליו. החל להשתמש באלימות כלפי ילדים ומבוגרים שניסו להרגיע אותו ולמנוע ממנו לפגוע באחרים. באותו הרגע. זיהתי והייתי מודעת למצבוץ הבנתי שמילים רק יעצמו את מצבו הרגשי. לכן רק סימנתי לו נתיב מילוט מהכיתה... הוא הצליח לצאת והמשיך לפרוק את הכעס בחוץ על חפצים ועצים. אני הייתי שם. רק ישבתי בצד בשקט. נתתי לזמן לעשות את שלו. ככל שעבר הזמן מידת התוקפנות שלו פחתה. הוא החל להתקרב לאט לאט. אני עדיין הייתי שם ועדיין לא דיברתי. רק כאשר הגיע למצב של רוגע מוחלט והקרב מספיק התחלנו לשוחח. בהתחלה על דברים שאינם קשורים כלל ובהמשך התחלנו לפרק את הסיטואציה ביחד, ניסינו לחשוב על מה יעזור לו בפעם הבאה שזה יקרה. חשבנו ביחד על תוכנית.

# data[].attributes.headline
ידע, זיהוי ומודעות

# data[].attributes.subject
ידע, זיהוי ומודעות

# data[].attributes.body
תלמיד לא הפסיק להתפרץ במהלך השיעור ולקטוע את דבריי. חוויותי את זה כחוסר עניין תחילה אבל עצרתי ונשמתי והבנתי כי התלמיד רצה להרגיש שייך, חיפש תשומת לב ממני ומחבריו לכיתה. עצרתי את השיעור ושאלתי אותו האם ירצה לשתף משהו את הכיתה או לעבוד עם חבר לכיתה, הוא ביקש לשבת ולעבוד עם חבר מה שגרם לו להרגיש שייך ולא לשבת לבד. לאחר מכן ראיתי כי התלמיד קשוב ואף מבצע את המשימות כשקיבל תמיכה מחברו.

# data[].attributes.body
במהלך עבודתי כמורה נתקלתי במקרה שבו תלמידה הגיבה כלפי בצעקות ובתוקפנות מילולית מול הכיתה. באותו רגע הופעל אצלי מנגנון ה-FFF: הרגשתי קיפאון (Freeze) – המחשבה נתקעה, והתקשיתי לבחור תגובה חינוכית מותאמת. התוקפנות תוקפת את החשיבה בכך שהיא יוצרת לחץ רגשי עז שמפריע ליכולת השיפוט וההתבוננות, שודדת מאיתנו את הכלים להתמודד ומובילה לתגובה אימפולסיבית או להתרחקות. בסיטואציה הזו, התוקפנות של התלמידה "חטפה" את היכולת שלי להישאר רגועה וממוקדת, וגרמה לי להרגיש חסר אונים רגעי.

עם זאת, התמודדות מיטבית בסיטואציות כאלה כוללת ויסות רגשי – היכולת לזהות את הרגש שעולה, לעצור את תגובת ה-FFF האוטומטית ולכוון את התגובה בצורה מודעת ומכוונת מטרה. רק לאחר שהצלחתי לווסת את הרגשות שלי, להירגע ולשלוט על הדחפים, הצלחתי לחזור לחשיבה מאוזנת, להציב גבול ברור ולגשת לתלמידה בגישה מכילה ומווסתת, שמאפשרת תקשורת אפקטיבית ובניית אמון. ויסות רגשי הוא המפתח לשמירה על סמכות מקצועית ופתיחות להכלה גם במצבים של קושי ותוקפנות.

# data[].attributes.headline
תיאור מקרה - דיקלה

# data[].attributes.subject
תיאור מקרה - דיקלה

# data[].attributes.body
במהלך ההפסקה הייתי תורנית ומספר ילדים שיחקו בכדור במסדרון למרות שאסור. ביקשתי מהם את הכדור אך הילדים סירבו, נאלצתי להרים את קולי, הילדים פסקו אך שניים מהם ברחו, נכנסו לאחת הכתות עם הכדור והחלו להתמסר מעל הראש שלי. כעסתי מאוד על התעוזה של התלמידים ועל החוצפה שלהם.

האות ת' מ"פתאום "מתארת את מה שהרגשתי באותו רגע:

התוקפנות "שודדת" לנו את כל הכלים להתמודדות, אנחנו לא יודעים מה לעשות ומרגישים חסרי אונים.

בחרתי את החלק הזה מה"איזון": ידע, זיהוי ומודעות

בזמן חווית התוקפנות לעצור, לנשום ורגע לזהות את התחושות. להעלות למודעות את העובדה שהתוקפנות "תקפה לי את החשיבה" וגם את העובדה שאני יודעת ויכולה להתמודד עם המצב. ואחר כך לשלוף מהזיכרון ידע נגיש ועדכני כבסיס לפעולה. בדרך הזאת הייתי משחררת את הרגשות הקשים שעלו בי ומוכנה לפעול בצורה יותר מטיבה.

# data[].attributes.headline
תיאור מקרה- אביטל

# data[].attributes.subject
תיאור מקרה- אביטל

# data[].attributes.body
יש תלמידה שלא אמורה להיות בשיעור שאני מלמדת אבל זו כיתת האם שלה. היא לא יצאה ל"סידור" שלה באותו שיעור ורק הפריעה בכיתה. ניסיתי בטוב אבל לא עזר אז הבעתי אמפתיה וביקשתי שתבוא לעזור לי. מאוד עזר לי והוא עבר בשלום. בחרתי את המילה מפרקת מפני שאני מרגישה שבשיעורים הילדה מפרקת אותי ואת השיעור. ואת המילים ויסות רגשי. בסוף התלמידה אוד רוצה ללמוד ולא מצליחה לאסוך את עצמה לימודית ורגשית לאירוע. ההכלה וההקשבה יעזרו מאוד להבא

# data[].attributes.body
אחד מהתלמידים התסיס את הכיתה כי לא רצה להקשיב למה שביקשתי וממנו והיה לי מאד קשה להחזיר את המצב לקדמותו כי אותו תלמיד הוא מאד כריזמטי ויש לו יכולת השפעה מכרעת על חבריו לכיתה. הם נגררו ולא חשבו והייתי צריכה להשתמש בויסות רגשי על מנת להתמודד היטב עם הסיטואציה המורכבת שנוצרה. מכיוון שאני מאד בשליטה ולא מאבדת עשתונות אז הצלחתי לווסת את הרגשות ולהשתלט בצורה טובה על האירוע. למרות שחשתי כעס רב, הכעס לא עזר לי להתמודד יותר טוב, אלא דווקא הוויסות והפגנת שליטה תוך שימוש בתקיפות.

# data[].attributes.headline
הכלה במקרה שלי

# data[].attributes.subject
הכלה במקרה שלי

# data[].attributes.body
בחרתי באות ת' מפתאום

בכיתה תלמיד אחד התחיל לצעוק ולהתנהג באגרסיביות אחרי שחבריו צחקו עליו. בתחילה הרגשתי פחד ולחץ רציתי מיד לעצור את הסיטואציה או שפוט להתחיל לצעוק. לאחר מכן עצרתי, נשמתי עמוק, וזיהיתי שהילד פשוט זקוק להכוונה ותמיכה. פניתי אליו ברוגע, דיברנו על הרגשות שלו והצלחנו להרגיע את הסיטואציה ולחזור ללמידה בצורה מבוקרת.

השתמשתי האות י' של איזון תמיד לעצור ולנסות לזהות מה עובר על הילד

# data[].attributes.body
ילד בכיתה ב' כל הזמן הפריע בשיעור, דיבר ללא הפסקה והתייחס אליי בצורה מזלזלת. היה לי מאוד קשה עם זה אבל נשמתי עמוק, אני מכירה את הסיפור המשפחתי והיה ברור לי שזאת התוצאה.

# data[].attributes.headline
לפני שנה כשהייתי מחנכת

# data[].attributes.body
לפני שנה כשהייתי מחנכת בכיתה ב', אני זוכרת שיעור שבו תלמיד חווה תסכול ולא הצליח להתאפק, הוא התפרץ בעוצמה, צעק, העיף כיסא שכמעט פגע בתלמיד אחר ויצא מהכיתה. הרגשתי איך הלב שלי דופק מהר, ולרגע קפאתי ולא ידעתי מה לעשות. חששתי שהכיסא יפגע בתלמיד אחר או אפילו בי.

לרגע השתלט עלי הפחד, בעיקר מהתחושה שאאבד שליטה על המצב. פחד מלהגיב לא נכון, מלהסלים במקום להרגיע. זה היה רגע שבו הרגשתי מינימום שליטה ומקסימום דריכות.

באותו הרגע, החלטתי לקחת נשימה עמוקה, שעבורי היא המיומנות שמאפשרת לי לעצור לרגע ולזכור שאני הבוגר האחראי בחדר והאחריות לקחת את השליטה, היא קודם כל שלי. במקום להגיב באוטומט, עצרתי, נשמתי עמוק, ואפשרתי גם למחשבה וגם ללב להתייצב. לאחר מכן נגשתי אל התלמיד, לא ממקום של פחד, אלא ממקום רוגע והבנה אמיתית.

# data[].attributes.body
שיעור מדעים בכיתה ב: ישנו תלמיד עם בעיות התנהגותיות לא פשוטות ושהוריו מסרבים לטפל בו

באח השיעורים התלמיד הפריע באופן כל כך קיצוני שאי אפשר היה ללמד, הילד צעק, הרביץ לילדים, השתולל בכיתה ועוד . הרגשתי חוסר אונים , הרגשתי פיצול: ראיתי את הילד בצורה דיכוטומית, טוב מול רע.

לרגע הצלחתי לנשום וניסיתי לראות את התלמיד כמכלול: עם מה הוא מגיע מהבית, מה המטען הרגשי שלו ועוד. זה עזר לי מאד ברגעים אלה כי הצלחתי להרגיש רגש של חמלה ורצון לעזור לו במקום רגש שמונע ממקום של כעס

# data[].attributes.body
שיעור מתמטיקה בכיתה ד' חינוך מיוחד. 2 ילדים התחילו בוויכוח שהסלים לקללות ודחיפות. בהתחלה נלחצתי מאוד וקפאתי כיוון שהמקרה נדלק בפתאומיות ובמהירות. אחר כך רצתי אליהם והרמתי את הקול כדי שיפסיקו.

הרגשתי שהמחשבה שלי נתקפת ואני לא יודעת איך לפתור את המקרה והייתי חסרת אונים.

המיומנות הרלוונטית להתמודד עם חוויה זו היא ויסות רגשי - לעצור, לנשום עמוק ולברר את פשר התנהגות התלמידים. להסתכל להם בעיניים באסרטיביות ולהיות במקום חומל שמבין אותם. אופן פעולה זה שומר עלינו כמורים ומאפשר לנו להגיע בגישה חיובית ובהכלה.

# data[].attributes.body
תלמיד מכיתה ד, מסרב לבצע משימה לימודית ביחד עם קבוצה שאני בחרתי את ההרכב שלה (תוך הפעלת שיקול דעת). התלמיד הגיב בטון גבוה, ואמר "לא!! תשכחי מזה אין מצב שאני יושב איתם", והמשיך ב"לא רוצה! לא רוצה!..." שוב ושוב. תחילה לא הגבתי. לאחר שתלמידי הכיתה התחילו לעבוד והוא נשאר במקומו. המשיך לומר "לא רוצה לא רוצה", כשראה שאני לא מגיבה הקצין את התנהגותו, הסתובב בין התלמידים שעבדו בקבוצות והפריע להם באופן מוחצן. ביקשתי ממנו שיגיע אליי, אך הוא ענה "לא רוצה, לא רוצה". הרגשתי שההתנהגות התוקפנית שלו תקפה לי את החשיבה (ת-תוקפת). ניגשתי אליו וליוויתי אותו אל מחוץ לכיתה. נשלח לחדר המנהלת לבירור/שיחה.

י - ידע: חשוב לזכור שבעת מצבי תוקפנות כאלו - יהיה יעיל יותר אם אצליח לעצור, לנשום ולהיות מודעת לרגשות שמציפות אותי. להזכיר למודעות את העובדה שהתוקפנות "תקפה לי את החשיבה" ושאני יודעת איך להתמודד באופן יעיל עם סיטואציות כגון אלו.

# data[].attributes.headline
אירוע ועיבוד האירוע

# data[].attributes.subject
אירוע ועיבוד האירוע

# data[].attributes.body
חינוך מיוחד, ילד בכיתה א' נשך אותי והרביץ לי מכות רצח כשהייתי בהריון ובאותו רגע תקף אותי ה"תוקפת את החשיבה" ופשוט הרגשתי חסרת אונים בטראומה. לא ידעתי איך להוציא אותו מהטנטרום הזה..

לדעתי הנכונות להכיל זה הפתרון אבל זה ידרוש ממני לשים גבול ולא לקחת ילד כזה לטיפול בבית הספר יותר. הגבול הוא הבריאות ושלמות הגוף שלי. אם אני בחרדה להיפגע פיזית, יהיה לי קושי גדול לתת מעצמי לאחרים ואסור שזה יקרה.

# data[].attributes.headline
במהלך שיעור חנ"ג התפתח

# data[].attributes.body
במהלך שיעור חנ"ג התפתח ויכוח סוער בין התלמדים שמכעט נגרר לקטטה קטטה וניסיתי להפריד ביניהם . ואחד התלמידים צרח עליי:"תסתמי את הפה אין לך זכות להתערב , מי את בכלל? וכד'

בוחרת את המילה מפרקת מתוך ראשי התיבות "פתאום"

בוחרת את המילים ידע,זיהוי ומודעות מתוך ראשי התיבות "איזון". אני לקחתי באופן אישי את דבריו והגבתי בכעס ובתוקפנות. אני חושבת שאם הייתי נושמת עמוק, מבינה שזזה לא נגדי ומגיבה מתוך ויסות רגשי התחושה שלי הייתה יותר טובה. לשמחתי קיבלתי גיבוי מלא מהמנהלת שבחרה להשעות את התלמיד.

# data[].attributes.headline
כשתלמיד התנהג אליי בבריונות על רקע הלאום שלי היה לי מאוד קשה שוחחתי עם האמא והסברתי שזה לא מקובל וגם ההנהלה חיזקה ותמכה בי 

# data[].attributes.subject
כשתלמיד התנהג אליי בבריונות על רקע הלאום שלי היה לי מאוד קשה שוחחתי עם האמא והסברתי שזה לא מקובל וגם ההנהלה חיזקה ותמכה בי 

# data[].attributes.headline
התמודדות עם מצב תוקפנות

# data[].attributes.subject
התמודדות עם מצב תוקפנות

# data[].attributes.body
הוזמנתי למלא מקום בכיתה מאד אלימה וקשה, כשנכנסתי הם השתוללו וסרבו לשתף פעולה. ככל שחלף הזמן נשמתי עמוק ונכנסתי למצב של ידע, זהוי ומודעות .הבנתי שלא אצלח את הסיטואציה לבד וקראתי לאשת צוות לסייע לי. השיעור עבר בשלום.

# data[].attributes.headline
התמודדות עם תג

# data[].attributes.body
התמודדות עם תגובת FFF (Fight – Flight – Freeze) כמורה לחינוך המיוחד:

במהלך אחד השיעורים בכיתה, אחד התלמידים שלי הגיב בהתפרצות קולנית, צעק והשתולל באופן בלתי צפוי. באותו רגע הרגשתי את הגוף שלי מגיב כמעט באופן מיידי – הלב החל לפעום מהר יותר, הרגשתי מתח בכל השרירים, ועלתה בי תחושת דריכות, כאילו הגוף מתכונן להילחם או לברוח מהמצב.

לשנייה עלה בי הצורך להגיב בקשיחות ולהשיב באופן נוקשה (Fight), אבל בזכות מודעות לכלים שרכשתי בתחום הוויסות הרגשי, הצלחתי לעצור. לקחתי כמה נשימות, הרפיתי מעט את השרירים וניסיתי להסתכל בעיניים של אותו תלמיד, כדי להזכיר לעצמי שלא מדובר באיום – אלא בילד שנמצא כרגע במצוקה.

במקום להרים את הקול או להעניש, פניתי אליו בעדינות, והצעתי שנצא יחד החוצה לדבר. בשיחה האישית הוא שיתף אותי במה שעובר עליו, ויחד חשבנו על דרכים להתמודד בפעמים הבאות. החוויה הזו הדגישה לי עד כמה מנגנון ה-FFF פועל גם אצל מבוגרים, וכמה חשוב שנלמד לעצור, לזהות את התחושות, ולבחור איך לפעול מתוך שיקול דעת ולא מתוך אוטומט.

"פיצול" – המשמעות עבורי
המושג "פיצול" מאוד רלוונטי בעבודה עם תלמידים עם צרכים מיוחדים. לעיתים, כשקשה לילד להכיל סיטואציה מורכבת או רגשות סותרים, הוא מפרש את המצב כ"טוב" או "רע" בלבד – בלי מרחב ביניים. זה מנגנון הגנה שעוזר לילדים להתמודד עם עומס רגשי, אך גם מגביל אותם. לכן חשוב לנו כמורים להראות להם שיכולות להתקיים במקביל תחושות, מחשבות ותגובות מגוונות.

ויסות רגשי – הכלי החיוני שלי
עבורי, ויסות רגשי הוא לא מותרות – הוא כלי עבודה ראשון במעלה. במיוחד בכיתה של חינוך מיוחד, מצבים של כעס, תסכול או חוסר ודאות קורים לא מעט. היכולת לעצור, לזהות את הרגש ולהגיב באופן מותאם מאפשרת לי לייצר אווירה רגועה, לתת מענה אמפתי לילד, ולשמור גם על עצמי לאורך זמן.
ויסות רגשי מאפשר לי לא להיות "שופטת", אלא קודם כל בן אדם שמבין, מזהה ותומך. כך אני מראה לילדים שגם כשהם כועסים או מתוסכלים – אפשר להתמודד אחרת. בנוסף, זה שומר עלי מהמקום של שחיקה, ומאפשר לי להמשיך להגיע לכיתה בגישה חיובית, יציבה ומכילה.

# data[].attributes.headline
מקרה שבו הופעל אצלי מנגנון FFF (Fight – Flight – Freeze):

# data[].attributes.subject
מקרה שבו הופעל אצלי מנגנון FFF (Fight – Flight – Freeze):

# data[].attributes.body
באחד השיעורים תלמיד התפרץ בצעקות באמצע פעילות. לרגע הרגשתי שהגוף שלי מגיב אוטומטית – הלב האיץ, השרירים התכווצו, ועלתה בי תחושת "התגוננות". זה היה רגע מאוד חזק שבו כמעט נכנסתי למצב Fight ועניתי בחומרה.

לקחתי נשימה עמוקה, עצרתי לשנייה, ובחרתי לא להגיב מהאוטומט. במקום זה ניגשתי אליו בקול שקט, ביקשתי ממנו לצאת איתי לשיחה בחוץ, ושם הצלחנו לדבר. הבנתי כמה מהר הגוף מגיב, וכמה חשוב להצליח לעכב את התגובה כדי לבחור פעולה מודעת.

המילה "פיצול" מתחברת באופן משמעותי ביותר לחוויה מכיוון שהיא מתארת מנגנון הגנה שבו האדם מחלק את העולם לשניים – טוב ו-רע, חיובי ושלילי – ללא יכולת להכיל את המורכבות שבאמצע.

ויסות רגשי נחשב התמודדות מיטבית בסיטואציות מאתגרות בכיתה, במיוחד כאלה שמעוררות לחץ, כעס, אי־ודאות או תחושת איום. משום שהוא מאפשר למורה להגיב בשיקול דעת במקום להגיב אוטומטית.

ויסות רגשי מאפשר שליטה במקום תגובה אימפולסיבית, יוצר סביבה בטוחה ויציבה לתלמידים, מאפשר לראות את הילד ולא רק את ההתנהגות שלו, מחזק את המורה ולא שוחק אותו, נותן דוגמה אישית חינוכית לילדים ומאפשר פתרונות אפקטיביים ולא רק תגובות כוחניות.

# data[].attributes.body
כאשר תלמיד מתנהג בתוקפנות הרבה פעמים אני מנסה להראו את הסמכות שלי בכך שאני נוהגת ביותר תוקפות בעוד שהמצב הזה לא מיטיב עם אף אחד מהצדדים ןלהפך. להישאר רגוע מראה לצד השני שאתה בשליטה והוא לא יכול להזיז אותך מעמדתך

# data[].attributes.headline
מקרה שקרה לי 

# data[].attributes.subject
מקרה שקרה לי 

# data[].attributes.body
הייתי תורנית בהפסקה ופרצה קטטה אלימה בין הילדים וניסיתי להפריד ביניהם ולהשתלט על הכאוס. אחד התלמידים צרח עליי:"תסתמי את הפה אין לך זכות להתערב , מי את בכלל? וכד'

בוחרת את המילה מפרקת מתוך ראשי התיבות "פתאום"

בוחרת את המילים ידע,זיהוי ומודעות מתוך ראשי התיבות "איזון". אני לקחתי באופן אישי את דבריו והגבתי בכעס ובתוקפנות. אני חושבת שאם הייתי נושמת עמוק, מבינה שזזה לא נגדי ומגיבה מתוך ויסות רגשי התחושה שלי הייתה יותר טובה. לשמחתי קיבלתי גיבוי מלא מהמנהלת שבחרה להשעות את התלמיד.

# data[].attributes.headline
מקרה שקרה לי

# data[].attributes.subject
מקרה שקרה לי

# data[].attributes.body
במהלך שיעור אחד התלמידים החליט להתקדם בעבודה בחוברת בזמן שאני עבדתי עם יתר תלמידיי הכיתה, כאשר נתקל בשאלה שלא היתה ברורה לו לא גילה סבלנות להמתין שאסיים את ההסבר שלי, התעצבן והחל לזרוק חפים בכיתה, לקלל אותי ולהתחצף. כתוצאה מכך, לקחתי את זה באופן אישי והתרגזתי על אותו התלמיד.

באותו הרגע ואף לאחר מכן הרגשתי "מפורקת", חוסר אונים והתשה, תסכול מאוד גדול שכן לא הצלחתי להעביר את המסר שלי לאותו התלמיד בצורה ברורה והתנהגתי כמעט כמוהו.

ידע, זיהוי ומודעות- בדיעבד הייתי צריכה לשהות רגע בסיטואציה, לקחת כמה נשימות עמוקות ולהבין שהדבר אינו אישי ולנסות להבין ולהכיל את מצוקת הילד.

# data[].attributes.headline
מקרה אירע שקרה לי במהל

# data[].attributes.body
מקרה אירע שקרה לי במהלך שיעור שקט יחסית, כאשר תלמיד בעל קשיי ויסות ניכר התפרץ לפתע בצעקה רמה ובשפה בוטה, לאחר שלא נעניתי לבקשתו לצאת לשירותים מיד כי הייתי בעיצומה של הוראה קצרה לכלל הכיתה. התגובה שלו הייתה קיצונית, לא פרופורציונלית, וכללה גם זריקת מחברת על הרצפה.

ברגע הצעקה, הרגשתי גל חום עולה בגוף, הדופק עלה והמחשבות נעלמו. הופיעה תחושה חזקה של הלם והשפלה מול כל הכיתה. המנגנון הופעל:

Fight (לחימה): דחף מיידי להגיב בצעקה חזקה יותר, "להחזיר שליטה" בכוח ולגרש אותו מהכיתה מיד.

Flight (בריחה): רצון עז "לברוח" מהסיטואציה, להעביר את הטיפול למורה אחר או ליועצת ולהימנע מהעימות המלחיץ.

Freeze (קיפאון): למשך שנייה או שתיים הייתי משותק/ת, לא הצלחתי לדבר או לחשוב על התגובה הפדגוגית הנכונה.

בפועל, התגובה הראשונית שלי הייתה שילוב של Freeze ו-Fight: לקח לי רגע (Freeze), ואז פניתי אליו בטון נוקשה מאוד וגבוה (Fight) ודרשתי שיצא להירגע במסדרון. לאחר שיצא, מצאתי את עצמי רועד/ת קלות ועם מחשבות חוזרות על חוסר הצדק והכבוד שחוויתי.

בחירת מילה מתוך ראשי התיבות "פתאום"

הצרוף "פתאום" מתאר את מנגנוני התוקפנות: תוקפת את החשיבה | פיצול | ויראלית | מפרקת.

המילה שבחרתי: מפרקת

כיצד היא באה לידי ביטוי בסיטואציה: התוקפנות של התלמיד, שהתבטאה בצעקה ובזריקת החפץ, "פירקה" אותי:

מבחינה רגשית: גרמה לתחושת כעס עז ותסכול, וחוסר אונים מול חוסר הכבוד הפומבי.

מבחינה נפשית/קוגניטיבית: היא שדדה את הכלים להתמודדות (תוקפת את החשיבה), לא הצלחתי לשלוף את התגובה הפדגוגית הרגועה והמכילה שאני יודע/ת לנקוט בה בדרך כלל.

מבחינה פיזית: דופק מואץ, רעד, וגל חום – תגובות גופניות מובהקות למצב חירום.

ההרגשה לאחר האירוע הייתה של דעיכת אנרגיה וצורך משמעותי בזמן להתאוששות כדי להחזיר את הריכוז ולהמשיך ללמד כרגיל.

בחירת מילה מתוך ראשי התיבות "איזון" להתמודדות

הצרוף "איזון" מתאר את המיומנויות להתמודדות: אינטגרציה | ידע, זיהוי ומודעות | ויסות רגשי | ונכונות להכיל.

המיומנות שבחרתי: ויסות רגשי

אופן ייצוג התמודדות מיטבית: במצבים בהם מנגנון ה-FFF מופעל, ויסות רגשי הוא המפתח לעצירת התגובה האימפולסיבית:

עצירה ותיקוף: במקום להגיב מיידית מהבטן (Fight), עליי לתרגל עצירה, נשימה וזיהוי – "אני מופעל/ת, זה ה-FFF, אני נושם/ת ומווסת/ת".

פעולה ממקום של חמלה: ויסות רגשי מאפשר לי להגיב לא מתוך כעס אישי או השפלה, אלא מתוך מקום של חמלה עצמית וחמלה כלפי התלמיד (שברור שהוא עצמו חווה מצוקה חזקה).

שליפת ידע נגיש: כשאני מווסתת החשיבה חוזרת ואני יכולה לשלוף את הכלים הפדגוגיים הנכונים: דיבור בטון נמוך, שימוש בשפה של בחירה ואחריות, והבטחה לשיחה פרטית לאחר מכן, במקום תגובה פוגעת שרק תחמיר את המצב.

התמודדות מיטבית היא היכולת לשמור על "ראש קריר" מול התנהגות "חמה", ולפעול כעוגן מווסת עבור הכיתה והתלמיד גם יחד.

# data[].attributes.headline
הכלה זה גם גבולות

# data[].attributes.subject
הכלה זה גם גבולות

# data[].attributes.body
באחת הכיתות הייתי נוכחת של במקרה אלימות של ילד שהאביץ לילד מאוד חלש ממנו והטיח את ראשון בקיר.

באותו רגע חוויתי את F הלחימה, הוצאתי את הילד הנפגע מהסיטואציה וברחתי איתו לכיוון המנהלת (F הבריחה).

פיצול- היה לי מאוד קשה להכיל את המורכבות באותו הרגע.

איזון- בחרתי בנוכונות להכיל עם הצבת גבולות מאוד ברורה לאירוע הזה.

# data[].attributes.headline
מקרה שקרה לי 

# data[].attributes.subject
מקרה שקרה לי 

# data[].attributes.body
1.אני אספר שממש לא מזמן באחד מימי השישי (שזה יום יותר חברתי), היו הרבה פעילויות וחגגנו ימי הולדת.

באופן טבעי היה יותר קשה לשמור על הגבולות, הילדים פחות היו קשובים, קמו וכו.. במהלך יום ההולדת. אני היייתי ביום פחות טובה וגם מאוד עייפה והרגשתי שבכל אותו היוםפ אני נוזפת בהם בלי סוף ומתקשה לעצור בתגובות שלי כלפי התלמידים.

2. המתאים ביותר תוקפת את המחשבה כי הרגשתי שממש אני אל יודעת מה לעשות.

3. המתאים ביותר ידע,זיהוי ומודעות מכיוון שהייתי צריכה להבין שהתוקפנות גונבת לי את המחשבה, את הכלים. הרי יש לי כלים, אני מורה מנוסה ויודעת לעודד ילדים להתנהגויות חיוביות ויודעת להתמודד במצבים כאלה בדרכים אחרות שאינן כעס מצידי ו.

# data[].attributes.headline
מפרקת - התוקפנות ולהגר

# data[].attributes.body
מפרקת - התוקפנות ולהגרר לסיטואציה מאוד מכבידה עליי ולוקח לי זמן להרגע ולחזור למרכז שלי, תלמיד שירק על תלמידה כי סתם היתה שם בדרך. למרות שתפעלתי את האירוע בצורה מיטבית לקח לי זמן להתאושש.

# data[].attributes.headline
כמורה לחינוך מיוחד בתי

# data[].attributes.body
כמורה לחינוך מיוחד בתיכון שש-שנתי, נתקלתי לא פעם בסיטואציות מורכבות שמעוררות תגובה רגשית חזקה. אחת הסיטואציות שבהן הופעלתי באופן מובהק על ידי מנגנון ה-FFF (Fight, Flight, Freeze) התרחשה במהלך שיעור בשעת חינוך. תלמיד פנה אליי באופן בוטה ומזלזל לעיני כל הכיתה, הרים את קולו ואף קם מהכיסא בתנועה מאיימת. ברגע ההוא הרגשתי שגופי מתכווץ, הדופק עלה, ולשבריר שנייה קפאתי – זו הייתה תגובת Freeze קלאסית. נדרשו לי כמה שניות כדי לנשום, לעצור ולשחזר את הכלים שהוכשרתי עליהם.

מילה מתוך "פתאום" – נשימה

המילה "נשימה" (מתוך ראשי התיבות "פתאום") הייתה קריטית עבורי באותו רגע. עצרתי לרגע, לקחתי נשימה עמוקה מתוך מודעות, דבר שסייע לי לשבור את ההפעלה האוטומטית של מנגנון ה-FFF ולגייס שיקול דעת. אותה נשימה אפשרה לי לחזור למרחב שבו אני פועלת כמבוגר המשמעותי, ולא כמי שמגיבה באופן אימפולסיבי או מגונן מיידית על האגו שלי.

מילה מתוך "איזון" – הבנה

המילה "הבנה" (מתוך "איזון") מייצגת את המיומנות ששימשה עבורי כלים להכלה אפקטיבית. הבנתי שהתנהגותו של התלמיד לא מופנית אישית כלפיי – זאת הייתה קריאת מצוקה שמגיע מתוך קושי רגשי. במקום לקחת את הדברים לתוך הלב או להגיב בתקיפות מיידית, התבוננתי בו בעיניים, בשקט אך באסרטיביות, והבעתי הבנה לצד הצבת גבול ברור – "אני שומעת אותך, אבל אנחנו לא מדברים כך בכיתה".

הבנה מאפשרת תגובה שכוללת גם סמכות וגם הכלה, מנתבת את הסיטואציה למקום לימודי ומכיל, ולא למאבק כוח. כך אני מרגישה שהצלחתי לשמור על האיזון הנחוץ בעבודתנו היומיומית כמורות לשילוב – יד שמציבה גבול, אך גם לב שמקשיב.

# data[].attributes.headline
שיתוף בחוויה 

# data[].attributes.subject
שיתוף בחוויה 

# data[].attributes.body
1. מקרה שארע לי השנה: תלמיד (לא שלי, אלא מכיתה אחרת), נכנס לכיתתי באמצע שיעור והחל להפריע לי בצורה שלא איפשרה לי לנהל שיעור תקין, למרות כל ניסיונותי לגרום לו לצאת מהכיתה.

2. לתחושתי, המילה 'מפרקת' היא המילה מתארת בצורה הטובה ביותר את תחושתי לאחר האירוע הנ"ל, הרגשתי שהמקרה 'הוציא לי את הרוח מהמפרשים' וגרם לי לתסכול ועצבנות.

3. המילה 'ידע' היא המילה שלדעתי הייתה יכולה לסייע לי בסיטואציה שתיארתי, התחושה והביטחון כי אני 'יודעת' ומסוגלת להתמודד בכבוד עם מאורע זה היו יכולות לעזור לי מאוד להתמודד עם הסיטואציה בהצלחה.

# data[].attributes.headline
חוויתי התנהגות של תלמי

# data[].attributes.body
חוויתי התנהגות של תלמיד שסירב להיכנס לכיתה וכשדרשתי ממנו להכנס- הוא דיבר בחוצפה וטרק את הדלת על הפרצוף ההמום שלי- חשתי תוקפנות מצידו והיא שדדה לי את הכלים ויישוב הדעת להתמודדות מולו. הכלי שמאוד עזר לי הוא ידע, זיהוי ומודעות.

# data[].attributes.headline
מפרקת - בסיטואציה שחוו

# data[].attributes.body
מפרקת - בסיטואציה שחוויתי דווקא מול צוות ולא מול תלמידים הרגשתי שבאמת יצאה לי כל הרוח מהמפרשים והייתי צריכה זמן התאוששות ארוך

ידע זיהוי ומודעות -לקחתי לעצמי לפעמים הבאות את הכלי המהמם הזה !

# data[].attributes.headline
בעיות התנהגות בכיתה

# data[].attributes.subject
בעיות התנהגות בכיתה

# data[].attributes.body
בשנה שעברה התמודדתי כמחנכת עם תלמיד מאתגר במיוחד. הוא היה גונב מאחרים ומכחיש (גם כשנתפס "על חם"), צועק, משמיע קולות, מטפס על שולחנות ובאופן כללי לא מאפשר לי לנהל שיעור. הוריו לא שיתפו פעולה, גיבו את בנם וכמוהו, לא לקחו אחריות והתרכזו בהאשמת האחר ובהפיכתו לקורבן.

אני בוחרת במילה "תוקפת": התוקפנות שלו "שדדה" לי את הכלים להתמודדות, חשתי חסרת אונים ולא ידעתי מה לעשות במשך תקופה ארוכה.

המילה השניה שאני בוחרת היא ידע, זיהוי ומודעות: הפעלתי השהייה, הזכרתי לעצמי שאני לא לבד ומוקפת במעגלי תמיכה בדמות צוות חינוכי, גייסתי את המנהל לצורך טיפול משמעתי והתעסקות מול ההורים לצורך אכיפת התקנון ובד בבד התייעצתי עם מורות נוספות בכיתה שהתמודדו גם הן עם אותם האתגרים. אחת המורות הציעה לי לתת לתלמיד תחום אחריות כיתתי על מנת להגביר תחושת מעורבות ואחריות. ניסיתי. זה עבד..אט אט ראיתי שינויים לטובה אצל אותו התלמיד והוא בקש, ביוזמתו, תפקידם נוספים שהעלו את תחושת הערך העצמי שלו ושיפרו את התנהגותו.

# data[].attributes.headline
הייתי בכיתה של חינוך מ

# data[].attributes.body
הייתי בכיתה של חינוך מיוחד, רק בנים והילדים פשוט לא שמו עליי. היה לי קשר טוב עם כל אחד בנפרד, אבל ביחד הם לא נתנו לי לדבר. הרגשתי שהתוקפנות עולה לי לראש ואני רוצה לתקוף בחזרה.הרגשתי את הויראליות של התוקפנות. שזה באמת מדבק.

לא תקפתי בפועל, אבל כן הרגשתי את האוויר יוצא לי מהמפרשים ורציתי רק לצעוק שיירגעו.

ויסות רגשי שלי היה יכול לעזור. ואז זה גם מודלינג עבורם איך מתמודדים כשיש כעס. נשימות עמוקות, אולי אפילו סיבוב ללוח כדי אוכל להירגע.

# data[].attributes.headline
יש רגעים שמאתגרים והיכ

# data[].attributes.body
יש רגעים שמאתגרים והיכולת רגע לעצור, לנשום ולהבין כיצד להגיב היא יכולת נרכשת וחשובה כמורים

# data[].attributes.headline
הכלה זה גם גבולות 

# data[].attributes.subject
הכלה זה גם גבולות 

# data[].attributes.body
היה יום בו אחד התלמידים החליט לאורך כל היום להפריע במיוחד , ויחד איתו עוד מספר תלמידין וכל ה כיתה רעשה וגעשה. זה הגיע למצב שכאשר אחת המורות מבית הספר נכנסה כמעט בכיתי מרוב תסכול.

תוקפת את החשיבה- המון פעמים ברגעים מאתגרים בכיתה , אנו מרגישים חסרי יכולת מול ה סיטואציה ולמרות זאת עלינו להזיכר לעצמנו זהיכולת לצאת מהמצב הזה טומנה בתכונו אנו רק צריכים לחפש

אינטרגרציה- לרוב תלמידים מאתגרים אני נותת להם את העזרה הדרושה איש צוות שישוח עמם, את האפשרות לצאת . אך תמיד יש לי פתרונות שונים כיצד לעזור לתלמיד המתקשה

# data[].attributes.body
קראתי עכשיו הרבה מהמקרים הכתובים כאן

חוויתי קשת רחבה של רגשות

הלם, הזדהות, עצב, רחמים, כעס, תסכול, פחד, חוסר אונים

אבל, גם ובעיקר- שותפות והכלה.

בפעמים הראשונות שחויתי מקרה אלימות של כיתה אלי הסתרתי את זה. פחדתי שיחשבו שאני מורה גרועה שלא יודעת להתמודד ושאני רק אחווה מצוקה נוספת.

חשבתי שאני חייבת להפוך לטובה יותר, סמכותית יותר, לא לתת שידרכו עלי כדי שדברים כאלו לא יקרו ואני אוכל לעשות את מה שרציתי ולהיות מורה

עם הזמן והרבה מזל וליווי של נשים ואנשים טובים מסביבי למדתי לשתף ולהעזר.

גיליתי שמותר לספר ושאני ממש לא היחידה ושיש מסביבי עוד מורים שגם חווים את אותו דבר ויש עצות ומעשים והרבה דברים שאפשר לעשות

היום באמת הפכתי למורה טובה וסמכותית יותר אבל גם היום זה יכול לקרות שאני אחווה סוג של אלימות (מתלמיד או הורה) ומה שאני יודעת זה שהיום אני כבר לא אשאר עם זה לבד

# data[].attributes.headline
מקרה של תוקפנות

# data[].attributes.subject
מקרה של תוקפנות

# data[].attributes.body
1. באחד השיעורים שלימדתי בכיתה י"א, אחד התלמידים התעצבן על כך שלא הכנסתי אותו לשיור כיוון שהגיע באיחור מההפסקה. הוא עמד מולי והפך את השולחן שהיה לידנו מרוב כעס. ברוך השם לא קרה לי שום דבר אך מרוב שנבהלתי וכל כך כעסתי על ההתנהגות שלו, ממש צעקתי עליו, חושבת שכמו שלא צעקתי אף פעם.

2. בראשי התיבות "פתאום" אני הכי מתחברת למילה "מפרקת" בהקשר לאותה סיטואציה.

אני זוכרת שאחרי אותו שיעור אני הרגשתי מפורקת וחסרת כוח. ממש פיזית הגוף שלי רעד ונפשית הייתי גמורה קודם כל מהבהלה של מה שקרה וממה שהיה יכול לקרות.

3. בראשי התיבות "איזון" אני הכי מתחברת למילים "ידע זיהוי ומודעות" שאני חושבתש היו יכולים לעזור לי מאוד באותה סיטואציה. אם רגע הייתי מזהה את הכעס של אותו ילד שאני גם ככה יודעת שהוא אלים ויש לו המון בעיות התנהגות ורגע להבין שאני יודעת להתמודד עם המצבים כאלה ושצעקות זה לא דרך התמודדות שמגיעה מהמועדות אלא מהתתמודע כדרך הישרדות.

# data[].attributes.body
תלמידים רבו מכות בהפסקה והתקהלו סביבם המון ילדים, מצלמים ונגררים לאלימות.

"ויראלית"- הסיטואציה הסלימה עקב האלמנט המדבק .

אני נכנסתי למצב של FIGHT על מנת להתמודד עם כול הניצים.

"נכונות להכיל"- לאחר המקרה, הצבת הגבולות והשעיית התלמידים נעשתה פעולה חינוכית , שיחות עם היועצת והמחנכת שנועדו לתת כלים לתלמידים המעורבים ולמנוע השנות מקרים כאלה.

# data[].attributes.headline
קבוצת תלמידים תקפה מילולית

# data[].attributes.subject
קבוצת תלמידים תקפה מילולית

# data[].attributes.body
תלמידה שעברה אלינו מבית ספר אחר עקב חרמות, נתקלה שוב במצב דומה על ידי קבוצה מהכיתה שהתקשתה להכיל את "מוזרותה" והתנהגותה. זה כלל התנהגות לעגנית,תוקפנית ומשפילה אל מול עיניי. זה פירק אותי (מפרקת) מהרבה בחינות. בהמשך אימצתי את ידע, זיהוי ומודעות

בזמן חווית התוקפנות לעצור, לנשום ורגע לזהות את התחושות. להעלות למודעות את העובדה שהתוקפנות "תקפה לי את החשיבה" וגם את העובדה שאני יודע.ת ויכול.ה להתמודד עם המצב. ואחר כך לשלוף מהזיכרון ידע נגיש ועדכני כבסיס לפעולה.

# data[].attributes.headline
תגובות לאירוע תוקפנות כלפיי כמורה

# data[].attributes.subject
תגובות לאירוע תוקפנות כלפיי כמורה

# data[].attributes.body
הי- היתה לי סיטואציה באסיפת המורים ה1 שעשיתי בסוף דבריי, שאבא השתיק אותי. זה פירק אותי. הייתי בהלם נכנסתי למצב של קפיאה. הבנתי שעלי לווסת את רגשותיי ולחזור לשלוט בסיטואציה וכך עשיתי. לאחר מכן התקשרתי למנהלת שלי, נשענתי על התמיכה וההכלה שלה.

# data[].attributes.headline
חוויות הכלה עם גבולות 

# data[].attributes.subject
חוויות הכלה עם גבולות 

# data[].attributes.body
כשלימדתי בכיתה א' היה לי תלמיד שהיה לו מאוד קשה בלימודים והוא היה מתוסכל מאוד מהר. ברגעי תסכול הוא היה הופך שולחנות, מרביץ לילדים. באחד הימים נכנסתי לכיתה לאחר ההפסקה ומצאתי את התלמיד שהפך שולחן והכה חברה לכיתה. במצב זה נכנסתי מיד למצב המופעל על ידי מנגנון FFF .

במצב כזה אני מאפשרת לתלמיד לצאת למרחב ולהרגע (כמובן בהשגחה) וכמובן שמה לזה גבולות- ההרגעות היא

# data[].attributes.headline
כשתלמיד השליך מספר כסא

# data[].attributes.body
כשתלמיד השליך מספר כסאות בכיתה, הדאגה לתלמידים האחרים עקבה אותי. לאחר נשימה עמוקה אחת, יכולתי לחזור ולפעול. תחילה קפאתי ואז פעלתי בהוצאת התלמידים מהכיתה ולאחר מכן מתן מענה לתלמיד.

# data[].attributes.headline
באחד השיעורים תלמידה ד

# data[].attributes.body
באחד השיעורים תלמידה דיברה ללא הפסקה ברמה שלא אפשרה לנהל שיעור, והפריעה למהלכו התקין . הערות חוזרות לא עזרו, והרגשתי חסרת אונים.

לאחר שעצרתי רגע לנשום הבנתי שלמעשה יש לי כלים משמעתיים לטפל בעניין - זיהוי ומודעות, והדבר עזר לי להפעיל כלי משמעתי שיצר הרתעה ואפשר המשך תקין של מהלך השיעור.

# data[].attributes.headline
מקרה שקרה לי כשנכנסתי 

# data[].attributes.body
מקרה שקרה לי כשנכנסתי לכיתה וראיתי שני ילדים רבים בצורה מחרידה. ניסיתי להניא את אחד הילדים אך ללא תועלת. רק כשצעקתי הייתה התייחסות לכך.

בחרתי את האות ת' מראשי התיבות "פתאום" - התוקפת. כי הרגשתי חסרת אונים.

בחרתי את האות ו' מראשי התיבות "איזון" - ויסות רגשי. ניסיתי להבין את אות התנהגות של הילד ולפעול ממקום של חמלה עצמית.

# data[].attributes.headline
תלמיד שלי הפסיד במשחק לחבר. כתגובה על ההפסד הוא בעט בחבר ואז התחיל לזרוק כיסאות בכיתה ולהפוך שולחנות. בפעם הראשונה שהתלמיד התפרץ עבדתי יותר על אוטומט ולא ידעתי כיצד להתנהל. בפעמים הבאות על סמך הדרכה, דרך פעולה ברורה לשעת התפרצות, הבנת הסיבות להתפרצות פעלתי אחרת: עזרתי לתלמיד להירגע ולנשום, הפגנתי כלפיו אמפתיה יחד עם אסרטיביות שהתנהגותו לא מקובלת, דאגתי גם שלא יפגע באחרים  ויווסת את עצמו

# data[].attributes.subject
תלמיד שלי הפסיד במשחק לחבר. כתגובה על ההפסד הוא בעט בחבר ואז התחיל לזרוק כיסאות בכיתה ולהפוך שולחנות. בפעם הראשונה שהתלמיד התפרץ עבדתי יותר על אוטומט ולא ידעתי כיצד להתנהל. בפעמים הבאות על סמך הדרכה, דרך פעולה ברורה לשעת התפרצות, הבנת הסיבות להתפרצות פעלתי אחרת: עזרתי לתלמיד להירגע ולנשום, הפגנתי כלפיו אמפתיה יחד עם אסרטיביות שהתנהגותו לא מקובלת, דאגתי גם שלא יפגע באחרים  ויווסת את עצמו

# data[].attributes.headline
אחד התלמידים, שמאובחן על הספקטרום האוטיסטי בתפקוד בינוני, חזר מההפסקה במצב רגשי סוער. הוא היה נחוש מאוד לשתף אותי באירוע שהתרחש בהפסקה, אך באותה עת לא יכולתי להקדיש לו תשומת לב. כתוצאה מהתסכול, התלמיד איבד שליטה והחל להשליך חפצים על הרצפה. כאשר נרגע מעט, ניגשתי אליו ואמרתי לו שאני מבינה שהוא חש כעס רב, אך הזכרתי לו שבכיתה שלנו קיימים גבולות וחוקים ברורים שעלינו לשמור עליהם.

# data[].attributes.subject
אחד התלמידים, שמאובחן על הספקטרום האוטיסטי בתפקוד בינוני, חזר מההפסקה במצב רגשי סוער. הוא היה נחוש מאוד לשתף אותי באירוע שהתרחש בהפסקה, אך באותה עת לא יכולתי להקדיש לו תשומת לב. כתוצאה מהתסכול, התלמיד איבד שליטה והחל להשליך חפצים על הרצפה. כאשר נרגע מעט, ניגשתי אליו ואמרתי לו שאני מבינה שהוא חש כעס רב, אך הזכרתי לו שבכיתה שלנו קיימים גבולות וחוקים ברורים שעלינו לשמור עליהם.

# data[].attributes.headline
נשימה עמוקה 

# data[].attributes.subject
נשימה עמוקה 

# data[].attributes.body
באחד השיעורים היה תלמיד שדיבר כל הזמן ללא הפסקה תוך כדי השיעור בהתחלה הסתכלתי עליו כדי שיבין שצריך להפסיק לדבר והוא הפסיק אבל אחרי כמה דקות שמעתי אותו מדבר עם תלמיד אחר בקול רם ופתאום התנפל על התלמיד השני והתחיל לתת לו מכות בבטן ועל הראש. עד שהבנתי את המצב צעקתי כדי שיפסיק תוך כדי ריצה לכיוון שלהם וניסיתי להפריד ביניהם עד שהצלחתי לקחתי כל אחד לכיתה אחרת נשמתי עמוק ביקשתי מהם לנשום וינסו לנשום ויתחילו להבין מה גרם להם להגיע למצב הזה

# data[].attributes.body
כמחנכת בחינוך המיוחד בכיתת תקשורת של תלמידים על הרצף האוטיסטי פעמים רבות אנחנו נתקלים באירועי אלימות מסוגים שונים.

אנחנו נדרשות להגיב בצורה מהירה אך לפעמים האירוע קורה במהירות והגורם להתפרצות לא בהכרח ידוע בהתחלה וזה גורם לעבודה להיות מאתגרת יותר ובמקביל מעשירה ומלמדת יותר

# data[].attributes.body
שני תלמידים החלו לריב בקבוצה טיפולית. הריב גרם לכך ששאר התלמידים הגיבו באופנים שונים כמו קיפאון, בריחה מהכיתה או תקיפה מילולית בתוך הכיתה. החוויה הראשונית היתה פיצול בין התלמידים המפריעים והיוצאים, לבין אלו היוו לכאורה בשקט אך למעשה היו גם במצוקה בעקבות הריב. זיהיתי את התחושות שלי והצלחתי להיות אמפתית לתגובות השונות של התלמידים. עצרתי את הריב ונתתי לכל אחד מקום להביע את תחושותיו בקצרה. סיימנו את המפגש בהבנה שבתוך קבוצה כל אחד אחראי על חלקו, ובידיעה כי כל התנהגות - אקטיבית ופאסיבית, משפיעה על כולם.

# data[].attributes.headline
תיאור מקרהלימדת

# data[].attributes.body
תיאור מקרה

לימדתי כתה ג' בכיתתי היה ילד שעבר מכיתה קטנה לכיתה שלי. ילד שיש לו קשיים לימודים וכשמתגרים בו יש לו לעיתים התקפי זעם קלים.

קבוצה של 3-4 בנות מהכיתה אהבו להתגרות בו ומידי פעם שרו לו שיר על כך שהוא מאוהב באחת הבנות או זרקו לו הערות אחרות של התגרות בידיעה שהוא עשוי להתעצבן.

באחת הפעמים ביום חם כמה דקות לפני סוף ההפסקה(שרו לו את השיר והוא עשה ניסיון להתעלם ולא להגיב אך היה קצת עצבני ) אחת הילדות המציקות אמרה לחברה איזה חום ושהיא הייתה שמחה שישפכו עליה מים קרים להתרענן.. הילד שמע אותו אומרת את המשפט ומיד הציע שישפוך עליה את בקבוק המים שלו, הילדה בהתגרות אמרה לו "נראה אותך" והוא מיד שפך עליה בקבוק שלם של מים .

הילדה דחפה אותו וצעקה עליו "חבל שעברת אתה לא מתאים לכיתה שלנו אתה דביל וצריך להיות בכיתה הקטנה".. ובשנייה זה התפתח לריב כיתתי בנים נגד בנות.

אני מוצאת את עצמי מנסה לעצור את הריב ולהרגיע את הרוחות תוך כדי ביקשתי מאחד הילדים שיקרא למנהלת ומילד אחר למורה בכיתה ליד.

זו הייתה חוויה מאוד לא נעימה ברגע הראשון קפאתי ולאחר שהתאוששתי התחלתי לפעול להעזר בילדים שלא היו מעורבים בקריאה לעזרה מהצוות החינוכי ומשני בנים חזקים עזרה פיזית להרגיע ולהרחיק את הילד מאיזור המריבה .

# data[].attributes.body
אני מחנכת כיתה א' ותלמיד החליט לצאת מהשיעור לאחר שרב עם חברו. ניגשתי אליו וביקשתי ממנו להיכנס. הצבתי לו גבולות ואמרתי לו שהוא נכנס לכיתה כי אין לצאת ממנה ואז הכלתי אותו ואמרתי לו אני מבינה שאתה כועס אך אנו פותרים בעיות בתוך הכיתה. התלמיד נכנס אך המשיך ואמר שהוא לא רוצה להישאר ואז נתתי לו שתי ברירות

1. להשאר בכיתה

2. להישאר בכיתה ולתפור את הבעיה

לא הייתה אםשרות שהוא לא נשאר ואז הוא נרגע וישב במקומו. הצבתי לו גבולה גיליתי הכלה וויסתתי את הרגשות שלי, הרי יכולתי לצעוק והתעצבן אך בחרתי אחרת.

# data[].attributes.body
תוקפת את החשיבה..

תלמידה קמה ויצאה מהכיתה ללא רשות. סירבה לחזור. הגבתי בצורה כועסת. היא התפרצה בתוקפנות וסיפרה שנפגעה ממשהו שקרה קודם.

ואז פעלתי בויסות רגשי. הגבתי בנינוחות ובקור רוח. הבעתי אמפתיה ויחד עם זאת הצבתי גבולות.

# data[].attributes.body
תלמיד שהתקשה לשבת, לשמור על איפוק וגרם לתשומת ליבי להתמקד בו. פעלתי על פי הפיצול. ברגע שהבנתי שאינו שולט בכך, פעלתי על פי ידע,זיהוי ומודעות והידיעה שאני יכולה להתמודד ולהבינו סייעה לי.

# data[].attributes.body
שנה שעברה חינכתי כיתת ג' והיה לי תלמיד עם בעיות סמכות והתקפי זעם תמוכים. פעמים רבות היה יוצא מהכיתה שלי. פעם אחת ניסיתי לגרום לו לחזור לכיתה. לא הייתי מסוגל להגיב את הסיטואציה ואת ההתנהגות שלו. הייתי ממש עצוב ונואש. בדיעבד, אני יודע לומר שההתמודדות אתו היא אחד הדברים שגרמו לי לוותר על המשך חינוך הכיתה הזו. הרגשתי שנכשלתי בחינוך הכיתה כי לא ידעתי איך להסתדר אתו וההתנהגות שלו השפיעה על כל הכיתה. למדתי השנה שתגובה להתקפי זעם צריכה להיות עדינה יותר בזמן אמת, ושההתייחסות להתנהגות צריכה להעשות בדיעבד וגם בשיתוף פעולה עם ההורים. הם חייבים לתת לזה יחס. גם למדתי שאני חייב לשים גבולות לצורה שבה אני מגיב להתקפי זעם. לא לתת לכעס להדביק אותי ולהגיב בצורה תוקפנית בעצמי, שכן התלמיד עצמו לא שולט בהתנהגות שלו. הרבה פעמים תלמידים מתקשים להתמודד עם כישלון, עם עבודה ארוכה וכו'. זה שלהם, צריך להבין את זה ואז לדעת גם איך לעזור להם מראש.

# data[].attributes.headline
אחד התלמידים שהגיע לכי

# data[].attributes.body
אחד התלמידים שהגיע לכיתתי בכיתה ג הגיע מכיתה בעיר אחרת שם הפנו אותו לכיתה התנהגותית קטנה, אך ההורים בחרו להעביר לעיר אחרת והוא נכנס לכיתתי (מן הסתם כבר מתוייג). במהלך השנה היו הרבה מקרים של בדיקת גבולות אך מקרה אחד שמאוד הלחיץ בו הוא הרים כסא ואיים לזרוק על אחת התלמידות שביקרה את העצבים שלו כלפי ילד אחר. אחת המורות שהייתה נוכחת עימי ישר אמרה (ואני לרגע מאוד הסכמתי) שהוא חסר גבולות, ילד מופרע שלא צריך להיות כאן. שתינו הרמנו את הקול ללא הועיל....

יצאתי איתו החוצה אחרי שעצרנו אותו פיזית, הוא צרח כשישבתי איתו ואני רק שתקתי, הסתכלתי עליו ולרגע ראיתי ילד כ"כ מתוסכל. אחרי שעה של שיחה הוא נרגע. וביקש שבפעם הבאה שהוא מתפרץ, אם אוכל לשבת איתו שוב. מאז בכל פעם ישבנו יחד, באחד הפעמים הסברתי לו שגם לי קשה להיות מכילה בהתפרצות כזו שלו וזה פוגע בי... ואחרי 3 שנים יחד הוא סיים כילד עם יכול איפוק מאוד יפה יחסית לעצמו. ועד היום (הוא בכיתה יא כיום) הוא מגיע ומביע הערכה.

רגעים מאוד קשים היו איתו... אבל במהלך הזמן הוא הבהיר תוך כדי שיחות ממה נובע התסכול שלו ושהוא לא בוחר סתם לצעוק ולהשתולל- אמר באחת השיחות: רק ככה שומעים אותי.

# data[].attributes.body
למדתי בכיתה ו והיה תלמיד שהיה נוהג לדבר אלי בחוסר כבוד, לקלל, להתחצף, לומר לי את מעצבנת והיה מפריע לי באופן קבוע למהלך התקין של השיעור . הדבר הזה היה ממש מעצבן אותי והיה גורם לי להגיב אליו בצורה תוקפנית מאד. בגלל שהוא היה מתחף אלי ומקלל אני הייתי מגיבה בתוקפנות.

איזון-להבא אני חושבת שעלי לנסות לנשום רגע ולהיות במקום של זיהוי ומודעות ולא להגיב בצורה תוקפנית וולנסות להבין לעומק למה הוא מתנהג כך ולהגיד בצורה מושכלת ולא תוקפנית על אף שזה מאד מעצבן.

# data[].attributes.headline
בלהיות בין הפטיש לסדן<

# data[].attributes.body
בלהיות בין הפטיש לסדן

# data[].attributes.body
במהלך שיעור חינוך גופני, אחד התלמידים החל להתגרות מילולית בתלמיד אחר, והוויכוח התלהט במהירות עד לכדי עימות פיזי. כשראיתי את הסיטואציה, הרגשתי כיצד הגוף שלי נכנס למצב של "לחימה" (Fight) – הדופק עלה, השרירים נדרכו, והתגובה האינסטינקטיבית שלי הייתה לעצור את האירוע באופן תקיף ומיידי.

מילה מתוך ראשי התיבות "פתאום" שמתחברת לחוויה:
"תגובתיות" – בסיטואציה, הרגשתי שאני מגיב באופן מיידי ובלי מחשבה עמוקה, מתוך דחף לעצור את הקונפליקט כמה שיותר מהר.

מילה מתוך ראשי התיבות "איזון" שמייצגת את ההתמודדות הרצויה:
"ניהול רגשות" – במקום לפעול מתוך תגובה אינסטינקטיבית בלבד, השתמשתי בטכניקות של ויסות עצמי – נשמתי עמוק, דיברתי בקול רגוע אך סמכותי, והפרדתי בין התלמידים בצורה שקולה. כך הצלחתי למנוע הסלמה נוספת ולשמור על שליטה במצב

# data[].attributes.headline
תלמיד כיתת תקשורת

# data[].attributes.subject
תלמיד כיתת תקשורת

# data[].attributes.body
היה תלמיד שמאוד התעקש על פעילות מסויימת ואני הסברתי לו בצורה רגועה ויפה שזה ממש לא אפשרי והוא ממש פעל בתוקפנות לא קיבל את הדברים השתולל וזרק כיסאות הרחקתי את התלמידים וקראתי לאיש צוות נוסף שיעזור כשהוא נרגע הסברתי לו על ההשלכות למעשים בהתחלה קצת נרתעתי וברחתי ואחר כך החלטתי להסביר ולנסות להרגיע ולצאת מההלם

# data[].attributes.headline
התפרצויות זעם של תלמיד

# data[].attributes.subject
התפרצויות זעם של תלמיד

# data[].attributes.body
אחד התלמידים בכיתת חינוך המיוחד ביטא את תסכולו/כעסו בצורה של התקף זעם לעיתים קרובות בעבר. ההתקף כלל זריקת כסאות וחפצים, מתן אגרופים לארון, שימוש במילים לא יפות...

ביטוי התוקפנות הזה הדביק גם אותי לעתים והתקשיתי לשמור על קור רוח. ניסיתי להניא את התלמיד מלפעול כך תוך כדי ההתקף, אך ללא הועיל.

עם הזמן למדתי שמתן תיקוף לרגשות התלמיד והשהיית השיחה והסקת המסקנות לרגע בו עובר הזעם עוזרים לוויסות ויצירה של קירבה

# data[].attributes.body
במהלך משימה מתוקשבת עם לפטופ, ראיתי שתלמיד משחק במשחקי מחשב ולא במשימה שניתנה. ניגשתי אליו וביקשתי שיסגור את המחשב. התלמיד סרב והמשיך לשחק. כיביתי לו את המחשב והוא קם, הניף את המחשב באויר ואיים להשליך אותו על הרצפה. הרגשתי מותקפת, חוסר אונים מול התוקפנות שלו. באותו הרגע קשה היה לי לעצור ולנשום, לזהות ולהיות מודעת לסיטואציה וההשלכות שלה. זה היה יותר כמו מפגן כוחות של : "אתה תקשיב לי!" הסיטואציה לא הסתיימה בטוב. הוא השליך את המחשב ובמזל המחשב לא נשבר.

# data[].attributes.headline
מצבים של תוקפנות כלפי 

# data[].attributes.body
מצבים של תוקפנות כלפי ילדים... למדתי להגיב למצבים בדרך הרצויה עם המון סבלנות והכלה ותמיד יש עוד מה ללמוד :)

# data[].attributes.headline
באחת הכיתות שאני מלמדת

# data[].attributes.body
באחת הכיתות שאני מלמדת חשבון אני לא מסכימה להתחיל לתרגל בספר בזמן ההסבר כי זה גורר אחר כך שאלות. יש בת שבאופן קבוע מנסה כל פעם מחדש וגם כשאני אומרת לה שעכשיו הספרים סגורים היא לא שמה עלי וממשיכה וזה מאד מתסכל ומעצבן. פעם אחת היו עוד כמה בנותשלא הפסיקו לפטפט ולהפריע וזה ממש הוציא אותי מהכלים. המילה המתאימה- מפרקת. הרגשה של עייפות ולאות.

כלי שיכול לעזור הוא ידע ומודעות. ע"י ידע בנושאים חינוכיים ומודעות לעצמי ולרגשותי אפשר להתמודד עם סיטואציות כאלה

# data[].attributes.headline
איפה זה פוגש אותי כמורה?

# data[].attributes.subject
איפה זה פוגש אותי כמורה?

# data[].attributes.body
תיאור המקרה: לאחר הפסקה שבה הכיתה שיחקה משחק מחניים, שני תלמידים חזרו לכיתה כשהם נסערים ונרגזים. במהלך המשחק, הם חוו תסכול מכיוון שהרגישו שלא קיבלו הזדמנות לשחק בצורה מספקת. תחושת התסכול שלהם נבעה מהקפדה על חוק מסוים שקבענו מראש, אשר עורר אצלם תחושת אי-צדק.

עם חזרתם לכיתה, השניים סירבו לשתף פעולה ולהיכנס חזרה לכיתה, על אף בקשות חוזרות ונשנות מצדי. במקום זאת, הם החלו לשחק בכדור במסדרון, תוך התעלמות מהוראותיי להפסיק. נוסף על כך, הם המציאו שירים שכוונו כלפי המורה (כלומר, כלפי), דבר שחוויתי כעלבון אישי.

באותו רגע, הרגשתי מתוסכלת ונסערת מאוד מהסיטואציה ומהתחושה שאין לי שליטה על המצב. הרמתי את קולי וניסיתי להחזיר את הסדר לכנו, אך המצב לא השתפר. מתוך תחושת חוסר אונים, החלטתי להתקשר להוריהם של התלמידים בזמן אמת, אך הרגשתי שאני פועלת מתוך רגש ולא מתוך שיקול דעת רציונלי. אפשר להתייחס לביטוי "תוקפנות מפרקת" כפוגעת ביכולת שלנו להחזיק את הסיטואציה, להגיב לה ביעילות ולשמור על חוסן נפשי. במצב כזה, התחושות משתלטות עלינו, ואנחנו מוצאים את עצמנו זקוקים לזמן התאוששות כדי להחזיר לעצמנו את היכולת לפעול באופן רציונלי ושקול. כדי לנסות ולאזן את המצב, פיתוח של ידע, זיהוי ומודעות, יאפשרו לנו לפעול בצורה רציונלית ומווסתת ותהיה לנו אפשרות להתמודד עם תוקפנות בדרך שמבינה את מקורותיה, מגיבה ממקום מחושב ולא רגשי, ושומרת על כבוד ותחושת השליטה, לצד שמירה על גבולות ותמיכה בתלמידים.

# data[].attributes.headline
פתאום - איפה זה פגש אותי 

# data[].attributes.subject
פתאום - איפה זה פגש אותי 

# data[].attributes.body
בשיעור פרטני, אחד התלמידים שיצא איתי התנהג בצורה לא הולמת ואף קילל את אחד התלמידים. הייתי נורא נסערת באותו רגע ורציתי להרים את קולי ולהזכיר את החוקים והכללים בבית הספר

אך לאחר נשימה ארוכה, השתמשתי בידע שצברתי והבנתי שבכעס ועצבים כלום לא ילך. הבעתי אמפתיה אמיתית כלבי אותו ילד, הגבתי והסברתי את עצמי בצורהה רגועה וזה צלח

# data[].attributes.body
בשיעור פרטני תלמיד קילל ואמר אמירות מאוד קשות, לאחר שקיבל צ'ופר שלא רצה בו ורצה צ'ופר אחר במקום, שלא יכול היה לקבל באותו הזמן. באותו הרגע אמרתי לו שכעונש, הוא לא יקבל צ'ופר בפעם הבאה שיגיע אליי. הוא חזר לכיתה והמשיך עם הקללות, זרק כיסא ולא עבד בכיתה. השתמשתי אוטומטית במנגנון של "תוקפת את החשיבה" ופעלתי מתוך אינסטינקט ולא השתמשתי בכלים שיכלו לסיים את האירוע אחרת.

בדיעבד, מה שנכון היה לעשות הוא להשתמש בכלי של "ידע, זיהוי ומודעות". לעצור רגע, לנשום ולהשהות את התגובה ואח"כ להעלות למודעות את העובדה שפעלתי מתוך "תוקפנות" ויש לשלוף מהזיכרון את הכלי והידע הנדרש לפתור אחרת את הבעיה.

# data[].attributes.headline
מקרה מול תלמידה ואמה

# data[].attributes.subject
מקרה מול תלמידה ואמה

# data[].attributes.body
שנה שעברה הגיעה תלמידה חדשה לכיתתי ומיד חשבתי לעצמי: איזו תלמידה נהדרת! תלמידה ערכית, נעימה, עדינה ובעלת הישגים גבוהים. די במהרה הרגשתי שאני חווה זלזול מצד התלמידה ועליונות ויחד עם התנהגות זו החלה גם תוקפנות מילולית ומעליבה כלפיי מצד האמא. כשקראתי מכתב שהיא כתבה עליי, איבדתי את זה ממש והמילה שמתאימה לכך היא "מפרקת". ימים דמיינתי כיצד אני מתנקמת בילדה ובאמא שלה, תובעת אותה על הוצאת דיבה וכו. לאחר שיחות עם אמא שלי, בן זוגי, המנהלת שלי הגעתי לנקודת "נכונות להכיל". החלטתי לעצור את סערת הרגשות בה הייתי ולזמן את האמא לשיחה בנוכחות המנהלת. הקערה התהפכה על פיה והאמא החלה לבכות בשיחה והתנצלה. הצבתי לה את הגבולות והסברתי לה לאיזו התנהגות אני מצפה מהורים בכיתתי. הרגשתי שהשליטה חוזרת אליי ויחד עימה השליטה בכעסיי.

# data[].attributes.body
אחד התלמידים חזר מההפסקה, נסער מאוד. חשוב לציין שהוא מאופיין כאוטיסט ברמת תפקוד בנוני. התלמיד ממש השתוקק שאקשיב למקרה שקרה לו בהפסקה אבל לא הייתי פנויה באותם הרגעים, הוא השתולל וזרק דברים על הריצפה. לאחר כמה רגעים שהוא הפסיק ניגשתי אליו ושיקפתי לו שאני רוצה שהוא נורא כועס כרגע אבל בכיתה שלנו יש גבולות וחוקים ברורים.

# data[].attributes.headline
במהלך שיעור עמוס, 

# data[].attributes.body
במהלך שיעור עמוס, תלמיד התחיל להפריע שוב ושוב, מה שגרם לי להגיב באימפולסיביות ולהרים את הקול. בדיעבד הבנתי שפעלתי מתוך מנגנון "תקיפה" , כתגובה ללחץ המיידי של הסיטואציה.

מילה מתוך "פתאום":
תוקף את המחשבה - בסיטואציה חשבתי שאני חייב להפעיל סמכות באופן מיידי כדי לשלוט במצב. המחשבה הזו רק הובילה לתגובה לא שקולה ולהחרפת המצב.

מילה מתוך "איזון":
ויסות רגשי - כשיישמתי כלים של הרגעה עצמית ונשימה עמוקה, הצלחתי לקחת כמה רגעים לחשוב לפני שתגובתי. זה איפשר לי לגשת לתלמיד בצורה רגועה יותר ולנהל איתו שיחה אפקטיבית, מה שתרם להרגעת המצב ולחזרה ללמידה.