# data[].attributes.body
שלום לכולם ותודה שבאתם

היום אני אדבר בקצרה

שלוש השנים מאז שיעלי נפטרה, היו סוערות. כמעט בלתי אפשרי לתאר מה עברנו כאומה. בלתי נתפס. באוירה הרעילה שבה גסות, זלזול, איומים, שבירה של נורמות התנהגות ומינהל תקין מביאות נקודות בפריימריס, קשה שלא להתכנס לבועה הקטנה שלי, של חיים בקיבוץ, של המשפחה וזכרונות המנחמים. המועקה הנפשית שחלקנו חווים באופן יומיומי רק מעצימה בי את הגעגועים ליעלי ואת כמה שהיא חסרה לי. לא רק כמשענת נפשית. כבת זוג לחלוק איתה את החיים ביום יום. אלא גם הדברים הקטנים. במיוחד יעלי חסרה לי בנגינה שלה בפסנתר, כשהיא היתה מתיישבת בערב ומנגנת שירים של דויד בואי או דניאל סלומון או מתי כספי או משהו מערב טו באב המתקרב. חסר לי גם שכל ערב היינו מתיישבים ומשחקים כמה סבבים של דומיניון, משחק הקופסא הטובים שיש. לקח לי הרבה זמן לשכנע את יעלי לשבת איתי לשחק את זה, זה נראה לה מסובך מדי, אבל ברגע שהתחלנו, היא התמכרה כל כך, שגם בסבבים של הכימו באונקולוגית היינו פותחים שולחן ועושים כמה סיבובים.

איך אפשר שלא להתגעגע לאדם שהיא הייתה: כשרונית, יצירתית, טובת לב....

25 שנה של חיי משותפים שהסתיימו מוקדם מדי.

אני רוצה להגיד תודה לכל מי שעזר להכין הכל היום, אלו שאנייודע שעזרו ואלו שאני לא יודע ועזרו מאחורי הקלעים ואפילו לא אמרו לי......(האמת, שאני בא לכאן די הרבה ולקראת האזכרה אני תמיד מנכש קצת עשבים וקוצים, אבל לא יותר מדי, כי יעלי תמיד אהבה יותר את הטבע הפראי והלא מבוית ומסודר, ותמיד אני מוצא שמישהו כבר היה פה לפני ודאג לסדר הכל, אז תודה לכם)

אני אסיים בהייקו קצר:

"זכרון אהוב

שמעלה בי חיוך

מוריד דמעה"

# data[].attributes.headline
תמונות מחיי משפחה

# data[].attributes.subject
תמונות מחיי משפחה

# data[].attributes.body
איך כותבים על מי שאיננו? כבר שלושה חודשים שאני לא מוצאת מילים, הן לא מתחברות. במקום זה יש לי כל הזמן תמונות-

תמונה ראשונה, שבת בצהרים, שומעים ילדים שועטים במדרגות בשצף דיבור בלתי פוסק, ואחריהם יעלי מגיעה עם תרמיל גב ענק, שקיות בידיים וכלבה שנובחת בלי הפסקה, כי לא חשוב אם קוראים לה בורגול או מולאן כל כלבות הזלכה תמיד נובחות יותר מידי, וכמה דקות אחריה אלון עולה עם עוד תרמיל ענק, עוד כמה שקיות של  אבוקדו מהמשק של רבקה ויעקב, ואז יורדים שוב למטה להעלות תבניות של ביצים מהמשק, עוד תרמיל גב, "הבאת את העוגה מהרכב?" ושוב ירידה לרכב, להביא את העוגה שהשד יודע מתי היה לכם כח להכין, ואותו סיפור חוזר בירידה לרכב לקראת הנסיעה לדרום, מסדר היציאה שיעלי עושה לראות שלא נשכח איזה ספר, בקבוק מים, שקית, האוכל מהמקרר, אלון נזכר שזה בדיוק הרגע לספר עם עוד סצנה מסרט שראה עם כל פרטי הפרטים, שני עוזרים יורדים עם השקיות והילדים למטה ואיכשהו כל ההמולה נדחסת לרכב, עם תבניות הביצים, הכלבה, הילדים והאבוקדו. משפחה.

התמונה השנייה, אחרי ארוחת הצהרים שיש בה אוכל לצמחונים, לטורפים, לזאת שאוכלת סלט בלי עגבניות,  לזאת שאוכלת סלט בלי שמן, לזה שאוכל רק מלפפון מקולף ולזה שהמלפפון שלו יהיה חתוך לאורך, אנחנו מעבירים את המלח בהיחבא כדי שאבא שלי לא יתעצבן מהרעל, הבדיחות בווריאציות השונות של כמה אוכל כבר אפשר להכין, סביב השולחן הארוך והשולחן הגמדי שמצורף לו מצטופפים עוד ועוד כסאות ובכל שלב נתון חמישה אנשים שמדברים יחד, ובתוך ההמולה שאחרי האוכל יעל מתחילה בטקס הכנת הקפה, בסוג של שקט שהיה כל כך שונה מכל הרעש מסביב, שואלת כל אחד איך הוא רוצה את הקפה, מוצאת פינה במטבח הצפוף בו נדחסים שוטפי הכלים, המהנדסים את האוכל במקרר, המבררים מי לוקח מה איתו הביתה, ובמנותק מההמולה יעלי בשקט שלה מסדרת כוסות בשורה, מכינה כוס לאחר כוס בנחת ובתשומת לב, ומניחה את הגלידה על הקפה, כי הקפה של יעלי היה רק תירוץ לגלידה, והבדיחות על הקפה ההומאופתי שהיא הכינה לעצמה, בריכוז של 17 גרגרים ל150 מיליליטר של מים, זכה לאינספור וריאציות של בדיחות במהלך השנים.

תמונה ראשונה של יעלי, במעונות המתפוררים בירושלים, עם שבעה קילו של סלט שאלוני, יעל ודיירי החורבה מכינים בגיגית מפלסטיק של כביסה. אותו אלון שסירב לאכול ירקות וזכה למחשב הראשון לאחר שהסכים לאכול מלפפון, מנצח על חיתוך מליון ירקות ותירס וביצים קשות בשביל יעלי, קוראים לזה אהבה.

תמונה אחרונה של יעלי, הכי נח לבקר בימים של הטיפולים. יעלי ואלוני מגיעים איך לא, עם שקית ותרמיל ועוד שקית, ומראים לי איזשהו משחק שאני לא מצליחה להבין את ההתחלה והסוף שלו, אבל אני מקשיבה בסבלנות ומנסה לחשוב על שאלה שאני יכולה לשאול שתראה שהבנתי משהו, ובפועל אני חושבת על איך הזוג הזה מצליח לסדר את המקום המורכב הזה בדרך שהכי נכונה לו, גם אם זה לשלוש שעות, עם תרמיל גב ושתי שקיות, כי גם לפה אפשר להביא איזה משחק עם שמונים כללים שאני לא מבינה.

ובין ובין שתי התמונות, חיים שלמים של משפחה, שמעכשיו יראו אחרת, ויש בה כל כך הרבה שנשאר מיעלי, אני רואה את הילדים עם העצמאות והיושרה הפנימית, עם ההומור המשוגע והיחודיות, ולצד כל מה שיש, נותרנו גם עם כל כך הרבה געגוע, ודמעות.

(כתבה איריס אחות של אלון)

# data[].attributes.body
חברים ומשפחה יקרה
ב 30.12.2022 התחילה הספירה החדשה
מאותו יום, כל בוקר אני קם  ולוקח נשימה עמוקה והולך לעבודה. כשאני חוזר
אני לא מוצא את יעלי יושבת על הספה עם המחשב וכותבת פרוטוקולים של ישיבות הנהלה
היא לא יושבת במרפסת לשתות קפה עם הקרציות
היא לא מתווכחת עם עדי ואיתי אם העכביש בחדר זה השפיץ המקורי או לא
היא לא קוראת לרועי שיחזיר לה את נעלי הבית שלה, שהוא לקח כדי להביא אוכל מהמחסן בחוץ
היא לא עסוקה במטבח עם ירדן במציאת עוד דרך שבה אפשר להגיש נקניקיות ופירה
היא לא מצלמת יותר תמונות של מולאן מתכרבלת בווילון
היא לא שולחת לי יותר ווטצאפים שהיא רוצה משהו קטן מהכלבו כי בא לה לעשות מרק עגבניות
היא לא עולה יותר לגג
היא לא מבקשת ממני יותר לארגן הגברה לחזרה לטו באב
אנחנו לא שרים יותר יחד
אנחנו לא הולכים יותר לספסל להסתכל על השקיעה
לא מתכרבלים יותר מול הטלוויזיה לראות משהו
לא יוצאים יחד עם מולאן לסיבוב ערב בקיבוץ
היא כבר לא אומרת לי יותר שהקויפמנים הציעו להיפגש בשבת
היא כבר לא מארגנת את הציוד לטיול עם חבורת הטיולים
היא לא אוכלת יותר מהאוכל ההודי שאני מבשל
אנחנו לא נטוס יותר ביחד ללונדון ולא נטייל ביחד  ב hampsted heath
אנחנו כבר לא חולמים ביחד על טיול לניו זילנד
ואנחנו כבר לא נשב בשישי בבוקר ביחד בחוץ עם כוס שוקו חם להסתכל על הגינה

אבל עכשיו, 42 יום אחרי הספירה....
עדיין יש את ירדן שמחבק אותי כל יום שאני חוזר מהעבודה
את רועי שאומר "אבא" כל פעם שהוא נכנס הביתה ואז באמצע הלילה מחליט לעשות פחזניות פסיפלורה
את עדי,  שמנסה שוב להסביר לי את פונקצית זתא, את השערת רימן ושהאין סוף מספרים בין 0 ל 1 יותר גדול מהאין סוף של המספרים הטבעיים.
ויש את המשפחה שמתקשרים ובאים לבקר
ויש את החברים בקיבוץ, שהם גם משפחה, שמזמינים לארוחות משותפות וקופצים לשיחה או להליכה או סתם לתת חיבוק
ויש את חבורת הטיולים שגם הם משפחה, שבאים לבראנצ'ים בשבת וכבר מתכננים איתנו טיולים חדשים
יש את חבורת הקרציות שקוראות לי אפרוח
ויש את אביק ואת לורי ואת יעל פיינשטיין ואת אבישי כץ ואת רונן מנקיטה ואת שיר קווינט ואת אפרת וראובן ואת יאיר טיקטין ועוד הרבה אחרים, שפשוט הורידו ממני כל מטלה שהייתי צריך לעשות בתקופה הזו, והכל בחיוך ובאהבה.
ויש את חברי הקיבוץ שבכלום זמן הקימו בית קברות וגידרו אותו ועשו שביל מהשער עד לחלקה
אז למרות האובדן והכאב הגדול, עדיין יש בשביל מה לקום בבוקר.

בימים שעברו מה 1 אחרי הספירה, אמרתי הרבה פעמים תודה. אני רוצה להגיד גם סליחה. אני מגלה שוב ושוב, כשאני מדבר עם חברים ומשפחה, כמה יעלי היתה חשובה ובכמה לבבות היא נגעה. בכל שיחה, אני מבין שיש עוד אנשים שאבלים כמוני, שדומעים כמוני כשהם נזכרים ביעלי. אז סליחה, סליחה שהייתי שקוע באבל שלי ואולי לא הייתי בשבילכם מה שהייתם בשבילי.
אבל בתכלס, אולי זה פשוט עוד סיבה שבשבילה כדאי מחר לקום בבוקר ולקחת נשימה עמוקה.....

# data[].attributes.headline
מוזמנים להעלות דברים לזכרה של יעלי האהובה

# data[].attributes.subject
מוזמנים להעלות דברים לזכרה של יעלי האהובה

# data[].attributes.headline
ביקור משפחתי בלונדון

# data[].attributes.subject
ביקור משפחתי בלונדון

# data[].attributes.body
משפחה יקרה (ואחרי השבוע הזה אני יכול לקרוא לכולכם משפחה יקרה)השבוע, שעבר מאז שיעלי נפטרה, הראה בכמה אנשים וחברים היא נגעה ועל כמה היא השפיעה.
בכל מקום בו הייתה, היא השאירה חותם נגעה ושינתה את האנשים ואת המקום והכל בחיוך, בעדינות, בנעימות ובצניעות.
לכולם התייחסה ברצינות ובכבוד. רואה את התמונה הכוללת אך גם את הפרטים הקטנים, מאמינה בדרכה אך מקשיבה גם לאחרים והכל מתוך רצון להגיע להסכמה דרך אהבה ולא דרך עימות והתרסה.
חברים, שכנים ומשפחה באו לנחם אותנו ולספר לנו על יעלי ומסביב לכל האבל והצער והיגון, טרחו חברי הקהילה במתן אוכל, בניקיון ובארגון ובחיבוק ובחיוך מנחם.
תחושות הכאב והאבדן עדיין נוראיות. כל תמונה וכל זיכרון עדיין צורבים ומעלים בי דמעות, אבל השבוע הזה, ימי השבעה, הראו לי שיש למי לפנות ובמי להעזר.
אז תודה
תודה שבאתם לספר לי על יעלי במילים שלכם, להכיר לנו עוד פנים שלה, עוד תמונה ועוד קול שלה שנגע בכם, וכך לאחות לו במעט, עוד רסיס בלב השבור והמדמם.
תודה על החיבוקים והחיוכים והדמעות והאהבה והכתף התומכת. במסע הארוך שמתחיל עכשיו אני מרגיש שאני לא לבד.
תודה- אוהב את כולכם.

# data[].attributes.attachment_caption
אהובי - מילים ולחן דניאל סלומון, שירה אלון ואביבית, נגינה יעלי, עריכה איל

# data[].attributes.headline
"אהובי" - אלון ואביבית שרים עם נגינתה המופלאה של יעלי

# data[].attributes.subject
"אהובי" - אלון ואביבית שרים עם נגינתה המופלאה של יעלי

# data[].attributes.body
לפני מספר שנים, לאחר תקופה של מחלוקות קשות בקהילה. אלון ואביבית שרו את השיר בליווי של יעל, במסגרת סוג של מפגש פיוס.

בזמן האחרון אלון הקליט את יעל מנגנת בבית, ולקראת סוף השבעה הקליטו אלון ואביבית נוסבאום את השירה ואיל ליס ערך את השירה על גבי הליווי המופלא של יעלי

השיר הושמע בעליה לקבר ולא הותיר אין יבשה
המילים כל כך מתאימות שנשאלתי בעליה לקבר האם הם נכתבו במיוחד

אהובי - דניאל סלומון

מביט על כיסא ריק בבית
פעם ישבת בו בכית וצחקת
וקולך שהדהד בקירות הלבנים
לא נשאר כאן אחרי שהלכת
וגם אין לי מילים לתאר לך
כמה כואב לי להיות רק אחד
אם לא איתך אז לבד

מביטה על סיכה ששכחתי
פעם אספה את שערי השחור
ועכשיו היא פוצעת אותך
לא נותנת לשכוח הכל רק לזכור
וגם אין לי מילים לתאר לך
כמה קשה לי להיות רק אחת
אם לא איתך אז לבד

אהובי, צל כבד מכסה את פניך
לא נוכל את הזמן להחזיר לאחור
אהובי, נעלמה לי הדרך אליך
והיכן שנהיה לא נצליח לזכור
ואתה שראית אותי בעיניך
אל תשאיר אותי כאן מאחור

דברים שרציתי לאמר לך
סיפרתי אותם אבל רק לעצמי
ועכשיו שהלכת כל כך בא לי לצעוק
אבל אין לי בכלל כבר למי
וגם אין לי מילים לתאר לך
כמה שקט לי להיות רק אחד
אם לא איתך אז לבד

# data[].attributes.body
איזו תמונה מאירה !

# data[].attributes.attachment_caption
Now she walks through her sunken dream To the seat with the clearest view

# data[].attributes.headline
הספסל של יעלי

# data[].attributes.subject
הספסל של יעלי

# data[].attributes.headline
מתוך אתר האוניברסיטה - פרידה מיעלי

# data[].attributes.subject
מתוך אתר האוניברסיטה - פרידה מיעלי

# data[].attributes.body
רבקה, אמא של יעלי, מיכלי ובעז, אחים שלה, משפחה וחברים יקרים. תודה שבאתם לחלוק כבוד אחרון ליעלי האהובה. קשה עד בלתי אפשרי , כשהלב מרוסק ושבור, לנסות לתאר, בכמה שורות, את האדם המדהים שיעלי הייתה.
מהילדות שלה במושב כפר מל"ל, מדריכה בחוגי סיור ומורה חיילת בחצבה, נפגשנו בלימודי תואר ראשון ושני לביולוגיה באוניברסיטה העברית, התחתנו והבאנו לעולם שלושה ילדים נפלאים, עדי רועי וירדן, משם יעלי המשיכה הלאה ללימודי תואר שני במנהל עסקים.... במשך 28 שנים חיינו יחד. יותר ממחצית מהחיים שלי. ועם זאת, עכשיו זה מרגיש כל כך מעט וכל כך קצר.
מאז ומתמיד בזוגיות שלנו, יעלי הייתה הצד המעשי, מתכננת מראש, מסודרת, יסודית, קול של הגיון והעוגן שלי למציאות. אפשר היה לסמוך עליה בעינים עצומות, כמו שאומרים.
אחרי סיום האוניברסיטה עבדה יעלי, כמנהלת ביס"ש בחברה להגנת הטבע, תחילה בדימונה ואז בבאר שבע. אחרי שעברנו למיתר יעלי פתחה צהרון טבע ויצירה. כמו כל דבר בו עסקה, השקיעה בצהרון את כל כולה ולא מפתיע שעם חלק מילדי הצהרון ומשפחותיהם נוצרה חברות אמיצה, שמלווה אותנו עד היום. יחד טיילנו ברחבי הארץ ובחו"ל והילדים שלהם הפכו לשלנו ושלנו הפכו לשלהם. אכן זכינו במשפחה חדשה.
במשך כל התקופה בה היינו יחד, תמיד קבלנו את המעטפת התומכת והאוהבת של המשפחות שלנו. רבקה ויעקב זכרונו לברכה, הוריה של יעלי, רותי ודוד זכרונו לברכה, הורי שלי וכל האחים והאחיות שלנו. ידענו שכל מה שנצטרך וכל מה שנבקש, נקבל.
אבל השינוי הכי משמעותי, בחיים שלנו יחד, היה לפני כשבע שנים, כשעברנו לגור בקיבוץ כרמים. זה התחיל קצת לפני, באותו ט"ו באב (כשגם המשפחות הנקלטות הוזמנו). שם, בדשא של שכונת הח', ישבנו על מחצלות ובין האזעקות של התקפות טילים במבצע צוק איתן, שמענו את יעלי וחיים בנישו שרים את "יא מאמא" של שמעון בוסקילה. יעלי ואני הסתכלנו זה על זו וידענו שהגענו למקום הנכון.
ומאז לא פספסנו אף ט"ו באב.
המעבר לקיבוץ והחיים בקהילה המיוחדת והמדהימה שלנו גם משכו את יעלי להשתלב בעשיה משמעותית בקיבוץ, דרך הוועדות ואז בהנהלה. וכך יצא, שהיא הייתה שותפה להובלה של שינוי לא רק בחיים שלנו אלא גם בחיי הקהילה כולה.
לפני כשנתיים נחתה עלינו טלטלה נוראית: יעלי התקשרה אלי וספרה לי, שבצילום החזה שעשתה מצאו גוש שאחר כך התגלה כגידול ממאיר.
מאותו רגע התהפכו חיינו. חיינו מטיפול לטיפול ומבדיקה לבדיקה. ובכל פעם, כשהגיעו התוצאות של ה PET CT או של ה MRI, התקוות, שעוד היו לנו, דעכו עוד קצת.
אבל בכל התהליך הקשה הזה, היו גם הרבה רגעים של אור. בידיעה שהחיים קצרים, ניסינו לנצל כל רגע ביחד עד תום וזכינו בהרבה רגעים קסומים של אושר כזוג, כמשפחה ועם החברים.
בנוסף, זכינו לגלות שוב ושוב באיזו קהילה נפלאה אנחנו חיים. האהבה שקיבלנו, העזרה בדיוק כשהיינו צריכים אותה, אפילו בלי לבקש, התמיכה הנפשית, הליווי הרפואי, הידיים התומכות והמלטפות והחברות הנפלאה, פשוט הצילו אותנו ברגעים הכי קשים והפכו את המסע המפרך והמיוסר הזה לקל הרבה יותר.
אז אני רוצה להודות שוב לכולכם: למשפחה, לחברים ולקהילה המדהימה שלנו, שנתנה לנו להיות חלק ממנה.
אנחנו היינו ונהיה אסירי תודה לתמיד.
ותדעו שיעלי חשבה כך עד הרגע האחרון.

אלון

# data[].attributes.headline
עדי וורמסר (דברים שנאמרו בעליה לקבר ביום שישי)

# data[].attributes.subject
עדי וורמסר (דברים שנאמרו בעליה לקבר ביום שישי)

# data[].attributes.body
יעלי שלי
שבוע שעבר ישבנו לראות אצלך סרט.
אמרת לי לבחור אחד מבין השניים שבחרת - בסוף ראינו את שניהם.
והשבוע, השבוע הבנתי שרצית לדבר איתנו דרכם.
בשבוע שעבר כשישבתי מול "מה עשינו בחופשה שלנו" הרגשתי קצת נבוכה תוך כדי הצפייה.
יש שם המון תוספות של צחוק והרבה אופטימיות סביב האובדן של הסבא.
ואחר כך בחרת את "אהבה זה כל הסיפור", סרט שנוגע בלב, מחבק, עוטף ונותן מלא אנרגיות ואופטימיות.
וכל השבוע האחרון אני מבינה שככה רצית לנגן את אקורד הסיום.

החלטת לתת לנו מתנה, כזו שהענקת לנו גם לאורך כל התקופה הזו, שגם את הסוף וגם אחריו את רוצה שנעטוף באופטימיות ובצחוק.

שנדע לצחוק גם כשכואב, גם כשהעיניים והלב בוכים.
והשבוע, בכל זיכרון שעולה, בכל מחשבה סיימנו צוחקות, צוחקות ובוכות, אבל צוחקות.
זיכרונות שמחממים את הלב, שמחבקים ועוטפים באהבה שלך.

השבוע נזכרתי שלפני כמה שנים התקשרתי אליך בבהלה שיש לי דבורה בבית ואת חייבת לבוא מהר להציל אותי.
הגעת ישר! לא הסכמת להרוג אותה, בעדינות מטורפת ובסבלנות בלתי נגמרת חיכית שהיא תכנס לקופסא מבלי שחלילה תיפגע, ושיחררת אותה בחוץ.
כשהצלחתי קצת להירגע ישבת להסביר לי על חשיבות הדבורים והסכנה בהיכחדותן.

הילדים פה יודעים שלא כל נחש ארסי, ואיך מזהים, שאסור להרוג נחשים, ושאפשר ואפילו כיף להחזיק אותם בידיים.

הצמחת פה דור שלם של ילדים שמסתקרן ואוהב נחשים, חייה שרובנו מפחדים ממנה בטירוף.
אפילו אותי הצלחת לשחרר חלקית מהפחד, שתדעי. בעודי עומדת לצידך, קרוב, אולי קרוב מדיי, לעכן, נפעמת ממנו.
כשעשינו את סיור הזוחלים בבר מצווה לילדים, היה לך אור בעיניים.
אני נזכרת בערגה באושר שהיה לך בעודך רצה קדימה לחפש זוחלים, בעודנו הולכות לצד הילדים ולפעמים מאחוריכם. כמה צחקנו ונהננו.
הייתי מלאת גאווה כשראיתי אותך במגרש הבייתי שלך, עושה את הדברים שאת הכי אוהבת לעשות ומדברת עליהם בלהט.

לפני חודש ישבנו ודיברנו על אלון והילדים. היה לך אור בעיניים כשסיפרת לי כמה את גאה בכל אחד מהם על הדרך שהוא עושה בעולם.
שהם חזקים, מיוחדים ויודעים ליצור את הדרך שלהם ולהיות אנשים טובים ומאושרים בעולם הזה ושזה כל מה שחשוב לך.
על כמה אלון הוא יחיד ומיוחד, כמה הוא עוטף ואוהב.
אומרים שאנשים לא מתים אם הם ממשיכים לחיות בלבבות של האנשים.

השבוע ראיתי שאת חיה בלבבות פה של כולם, מילדים קטנים למבוגרים, וכולם מדברים עליך עם אור ואהבה בעיניים, מעלים מלא זיכרונות ומגלים לנו דברים שלא ידענו.
אנחנו פה מבטיחות לעטוף ולהיות פה בשביל אלון והילדים
ומבטיחות להמשיך להיזכר ולשלב את זה עם המון צחוק.

יעלי אני אסיים בלומר שאני אוהבת אותך, תמיד, עד אינסוף
וכמה שורות מהשיר "אחרי הכל את שיר" -
"כל המילים שאת לחשת בי
כל המילים שאת לחשת הם שיר עכשיו
אוהבת, ועוד מה
שחשת בי
מילים, מילים, מילים, מילים בשיר נכתב
אני קרובה בשיר
כמו הנשימה
באהבה נפתח
ונסיים במה? ונסיים במי?
אולי בך? אולי בי?
אולי בלי מילים
אחרי הכל, עכשיו את שיר שלי
אז לפעמים כשקר לי
בשקטע מתיישבת איתך
ושרה בלי מילים
אני שרה לי"

# data[].attributes.attachment_link.title
שלמה ארצי - אחרי הכל את שיר

# data[].attributes.body
מסתובבת בעולם
מזליפה כאן, מתבלת שם
תומכת בצמח נופל
וממשיכה

יולדת, גדלה
מגדלת, מרימה
ודואגת ומשפרת ויוצרת
וממשיכה

ותמיד פרושה על השדות
שלה, ושלא שלה, ושל עצמם
ומרווה צמאונם של
ההולכים בדרך
והמטפסים במהמורות החיים

ועכשיו היא נלקחה
הריק כבר מסתכל מבעד לפינה
והוא גדל, וקטן, וגדל, ולא נודע
הוא לא נודע.

# data[].attributes.headline
אליאב מייסון

# data[].attributes.subject
אליאב מייסון

# data[].attributes.body
יעל,

הכי אהבתי להצחיק אותך.

לראות את החיוך הדק האירוני שלך עם הניצוץ הזה שעולה לך לעיניים.

בתוך שלל הרגעים הרציניים והאידיאולוגיים שלך (והיו הרבה כידוע) תמיד היה לך מקום לעצור רגע, לחייך ופשוט להיות אדם שכיף להיות איתו באותו ראש. זאת תמיד היתה חלק מהגדולה שזיהיתי בך ובאלון מההתחלה - אנשים באמת ראויים להערצה שגם יודעים תמיד לא לקחת את עצמם יותר מדי ברצינות.

כל חיוך יעלי כזה היה מעין מטבע, אסימון משחק להרוויח ולשמור, סוג של מדליה לענוד על החזה - אם אלו החברים שלי, כנראה יש לי במה להתגאות.

יעל, עכשיו מותר כבר להתחנף אלייך בלי מעצורים, גם אם השתדלתי כמיטב יכולתי לעשות את זה עוד לפני כן..:). לפגוש אותך היה להכיר שילוב נדיר של כשרון, מוסריות, אופי, אינטליגנציה והומור שמהרגע הראשון היה ברור שחייבים להחזיק קרוב.

והחזקנו, כמה שהצלחנו, והיית שלנו ובשבילנו, ונהנינו מכל רגע בו זכינו באור המופלא שלך.

וכמה קשה זה להגיע לסוף המשחק ולהישאר רק עם אינספור המטבעות שהרווחנו עד עכשיו, עם כל הטוב שהענקת לנו בדרך בלי גבול ובלי מידה.

ורצינו להחזיק בך עוד, ולזכות בך עוד ולראות אותך מחייכת עוד ועוד ועוד.

וכל מה שנשאר לנו זה לבכות שאת לא פה ולהודות על זה שהיית ולא לשכוח אותך לעולם.

אליאב

# data[].attributes.body
זאת יעל.
אין מקום לייאוש ופחד.

# data[].attributes.headline
הקפה המשותף בארומה..מתגעגעות אליך 

# data[].attributes.subject
הקפה המשותף בארומה..מתגעגעות אליך 

# data[].attributes.body
"זה סחלבים שאבא שלי גידל...
בקטנה ממש"
25/10/22 שעות ערב
סתם כך .
יעל השאירה לנו על השולחן במטבח סחלבים ופקאנים. הסחלבים החזיקו מעמד יותר מחודש וחצי ( הפקאנים הטריים נטרפו תוך שבוע ;)
היינו המומים מהצבע המטורף ועוד יותר מהמחווה של יעל שעוברת ימים לא קלים ומתעקשת להיות בנתינה ובשכנות טובה.

# data[].attributes.attachment_caption
מארש דונדורמה בכרמים - 19/11/21

# data[].attributes.headline
מארש דונדורמה  נובמבר 2021

# data[].attributes.subject
מארש דונדורמה  נובמבר 2021

# data[].attributes.attachment_link.title
מארש דונדורמה בכרמים - 19/11/21

# data[].attributes.headline
פרידה מיעל- בועז בוגין (אח של יעל) - הלוויה

# data[].attributes.subject
פרידה מיעל- בועז בוגין (אח של יעל) - הלוויה

# data[].attributes.body
יעל נפטרה ב- 30/12/22 בשעה 16 בערך ונטמנה בכרמים ב- 1.1.23

לפני שנתיים וחצי (אפריל 2020), ליום הולדת 50
כתבתי לך ברכה והחיים היו רגילים,
אומנם הייתה אז קורונה ונעצרו החיים,
אך היה נראה שבמהרה נחזור לעניינים...

כתבתי אז (ציטוט)

נאחל שתמשיכי להנות מהחיים,
עבודה, טיולים ושכנים מגניבים,
נחת וגאווה מכול אחד מהילדים,
ובעיקר בריאות להמשך השנים!!!

מי חשב אז בתוך הטירוף של הסגרים,
שאחרי שנתיים וחצי הכול ישתנה ונעמוד פה מרוסקים,
איבדנו אבא ואחות תוך שישה חודשים,
ואנחנו המומים, כואבים ועצובים!

אחותי הקטנה מעולמנו נפרדה,
בטרם עת וממש במהרה,
שנתיים של מאבק עיקש
וכולנו יודעים שאת יודעת להתעקש...

הכל החל משיעול טורדני,
נראה בר חלוף ולא רציני,
עברו שבועות והחלטת לבדוק,
ואז התגלה הסרטן בראות...

ניסיתם הכול ובדקתם אפשרויות,
נלחמת כאריה כמו שאת יודעת לעשות,
אבל הגרוע מכול התרחש,
ולא הצלחת מהמחלה להתאושש...

היית מנהיגה ממש מלידה,
עצמאית, דעתנית ממש מובילה!
הגנת על הסובבים אותך עם חוש צדק מופלא
והאמת הפנימית שלך מעולם לא התעיפה

אהבת טבע ונוף, חיות וצמחים,
טיילת וחקרת זוחלים ושאר מינים,
על הטבע גוננת מכלים חד פעמיים,
ונייר טואלט אסור להשאיר כשמתפנים ...

השארת לנו מורשת וצוואה לחיים,
להיות הוגנים, חברותיים ולתרום לאחרים,
להיות מעורבים ולא אדישים,
ולא לשתוק כשאיננו מסכימים...

יחד עם אלון המופלא,
שכמו מלאך יום יום דאג לך ולמשפחה,
גידלתם ילדים מיוחדים וחכמים,
אך גם יצרתם עולם של הנאות, דמיון, סיפורים, משחקים וסרטים...

לא הספקת לעשות טיול ארוך לגיל 50,
אבל השארת פה נכסים עצומים ורבים,
אני תיקווה שאלון והילדים,
יגשימו ויקימו את כל החלומות שלא מומשו כשהיית בחיים!!

בעז

# data[].attributes.headline
בנות כרמים ונעים שרות ויעלי מלווה בפסנתר

# data[].attributes.subject
בנות כרמים ונעים שרות ויעלי מלווה בפסנתר

# data[].attributes.body
"שבורי לב" של חנן בח ארי

# data[].attributes.headline
ערב שירה ונגינה אצל יעלי ואלון

# data[].attributes.subject
ערב שירה ונגינה אצל יעלי ואלון

# data[].attributes.body
דצמבר 2021

# data[].attributes.headline
בועז בוגין - (דברים שנאמרו בעליה לקבר ביום שישי)

# data[].attributes.subject
בועז בוגין - (דברים שנאמרו בעליה לקבר ביום שישי)

# data[].attributes.body
נטמן לו הזרע באדמת כפר מלל
התחיל הוא לצמוח ולגדול בעולם,
ינק ערכים, ציונות ונתינה
אהבה לארץ, לנוף ואדמה…

ואז בצבא, מהבית התרחק
ושם בחצבה בזוחלים החל להתעמק
התפתח העמיק שורשיו והתחזק
והנה שתיל מהזרע נובט

ממשיך ומתפתח, השתיל ומתחזק
ולעץ קטן עם השנים הוא הופך
המשיך וגדל העמיק שורשיו
מקצועית, אנושית לכולם הוא תרם

עברו השנים לכרמים הוא הגיע
ואז הוא שגשג ולא במפתיע
מסביבו אנשים טובים ומיוחדים
והנה פרצו ממנו אשכולות של פרחים 💐

נתן הוא גם צל וחלק פירותיו
שימח כולם ביופי פרחיו
ואז ביום סגריר ועצוב לכולנו
נבל, קמל ועזב הוא אותנו…

עכשיו מסביבו בכרמים התגלו אנשים
מדהימים , מיוחדים ומאוד אנושיים
עטפתם אותנו מכול הצדדים
הענקתם והקלתם עלינו בימים האחרונים!!

איש אחד יבנה לי גשר כדי לחצות נהר
איש אחר יצמיח יער במורדות ההר
ואישה טובה אחרת, אם יהיה קשה
רק תצביע אל האופק ותבטיח ש

אנשים טובים באמצע הדרך
אנשים טובים מאוד
אנשים טובים יודעים את הדרך
ואיתם אפשר לצעוד

תודה!!!

בעז

# data[].attributes.headline
אלון יעלי והפסנתר

# data[].attributes.subject
אלון יעלי והפסנתר

# data[].attributes.headline
חוט המשי הדק -אסתר קל

# data[].attributes.subject
חוט המשי הדק -אסתר קל

# data[].attributes.body
שהקריאה אמא של יעלי בהלוויה. 💔

# data[].attributes.headline
ביקור אצל שיינמן-פינשטיין  - תל אביב 27/10/2022

# data[].attributes.subject
ביקור אצל שיינמן-פינשטיין  - תל אביב 27/10/2022

# data[].attributes.body
בטו באב האחרון העזתי להציע את עצמי לשיר. פניתי ליעל בדחילו ורחימו וכמובן שהיא מיד עודדה אותי לשיר כאילו אני אדל לפחות. כשניפגשתי עם יעל והצעתי את השיר שבחרתי היא באצילות האופיינית לה לא אמרה דבר. השיר היה הלו של ליונל ריצ׳י, אחד מהקיטשיים שיש ובעליל לא הטעם שלה. למעשה התלבטתי עם שיר נוסף, כל הזמן שבעולם של דודי לוי, וכמה ימים לאחר מכן כתבתי לה שאני מתלבטת ויעל כל כך שמחה, היה אפשר לשמוע את אנחת הרווחה שלה מביתה עד לביתי😉 וכמובן שבאסרטיביות העדינה שלה בחרה עבורי את השני. אלא שכשהתעמקתי במילות השיר לפתע הבנתי כמה הוא גם סימבולי למצבה של יעל ונבהלתי ממש. לא ידעתי מה לעשות. התייעצתי ובסוף החלטתי להשאיר את השיר. לאורך החזרות יעל לא הראתה אף פעם שמץ של סימן שהשיר לא נח לה ואני כל כך קיוויתי שרק אני רואה בו את הרובד הנוסף, הנבואי..
מקדישה באהבה ובכאב עצומים את השיר ליעל ולאלון💔
כל הזמן שבעולם

לנצח טוב לי שאת כאן
לנצח טוב לי שאת כאן
לנצח טוב לי שאת כאן, אבל
לנצח אין איתך די זמן
הייתי טס איתך מכאן
הייתי טס איתך מכאן
מוכן לטוס איתך מכאן עכשיו
עלי על מכונת הזמן
ונפליג ונגלוש
ניתן לראש לרוץ חופשי
באינטרנט או על אי בודד
אם תבקשי
כי בזמן אחר אני אומר היית אחרת גם
והיה לך זמן את כל הזמן שבעולם
את כל הזמן שבעולם
מעל גגות העיר ענן
מעל גגות העיר ענן
מעל גגות העיר ענן שחור
כשאת אומרת שאין זמן
להפליג ולגלוש
לתת לראש לרוץ חופשי
באינטרנט או על אי בודד
אם תבקשי
כי בזמן אחר אני אומר היית אחרת גם
והיה לך זמן את כל הזמן שבעולם
כל הזמן שבעולם

# data[].attributes.headline
פרידה של אמא - רבקה אמא של יעלי

# data[].attributes.subject
פרידה של אמא - רבקה אמא של יעלי

# data[].attributes.headline
מאיפה הגיע השם קרציות?  - הסבר

# data[].attributes.subject
מאיפה הגיע השם קרציות?  - הסבר

# data[].attributes.body
אז בגלל ששאלו אותנו ...כבר נניח את זה כאן.
לפני כשנתיים כשגילו ליעלי את הסרטן התגבשה לה החבורה הזו בזכותה ולבקשתה...לסרטן שהתגלה קראו אדנוקרצינומה - ואנחנו נהינו חבורת הקרציות.
התמונה  - מתוך הפדלט של הקרציות...אחד הפוסטים הראשונים...(וכן...יש שם המון המון הומור שחור - הוא מאוד הצחיק את יעלי)

# data[].attributes.body
ותודה לאליאב מייסון הצלם האגדי שהשאיר לנו מזכרות מדהימות מיעלי 💔💔

# data[].attributes.headline
לזכרך יעלי אוהבות וממש ממש מתגעגעות💔💔

# data[].attributes.subject
לזכרך יעלי אוהבות וממש ממש מתגעגעות💔💔

# data[].attributes.headline
נגני  הקהילה

# data[].attributes.subject
נגני  הקהילה

# data[].attributes.body
זו רק תמונה אחת אבל במבט חטוף אחד - מיד, מבלי למצמץ,זו יעל, כן, זו שב"פרונט".
עכשיו מה? מי ידרבן, מי תאיץ, מי רק במבטה את ה"קוצים בת.." תעצור אותי בחזרה?....הכי מצחיק שהקשר בינינו התחיל בהודעה ממך על חבילה... ומכאן החלה הלצה קטנה שעם השנים רק הפכה ליותר ויותר שמחה. שמחה בצלילים, שירים, "זמרי וזמרות כרמים" , "להקת הבית" .... והיום היינו דוממים. כואבים את לכתך כאילו פקע מיתר - זה  אותו מיתר שנתן את הטון, התווה כיוון וגיוון...אמרו וכתבו הרבה עלייך יעל יקרה. הכל אמת לאמיתה. אז זמרים וזמרות, נגנים בשלל ההרכבים, יעל בטוח נחושה אז תתכוננו לחזרה הבאה. בבקשה...אם לא קשה אז צליל פסנתר - (יש שיודעים) אנא הצטרף אלינו, לנגנים..
"* בינתיים ממשיכים כרגיל
* החזרה הגנרלית בשלישי, 2030. איל ביקש את הגיטרות והפסנתר בדשא ב 1930, ואת התופים והנגנים ב 2000 (אם מישהו רוצה שנעביר את הכלים שלו לדשא לקראת 1930, אנא תאמו איתי לפני 🙏).
* במהלך המופע נישאר במקום - קטעי המעבר קצרים ונרצה לשמור על מופע רציף
* אשלח תכנית מלאה בהמשך
* כשנשמיע את ..., אפשר להצטרף לנגינה (כי הקלטנו רק עם הפסנתר)
* לאחר סיום השיר האחרון יעלו המנחים לתודות.
ננגן שוב שני בתים מהשיר - רק את הליווי (אינסטרומנטלי), ואז אלון יצטרף בפזמון אחד ואז נסיים.
* שבוע רגוע לכולנו"
אשמח חברים אם תוסיפו יכולת כאן להשמיע צלילים....💔

# data[].attributes.headline
באהבה וגעגוע...

# data[].attributes.subject
באהבה וגעגוע...

# data[].attributes.headline
4.8.2022 הקרציות בחוף דלילה

# data[].attributes.subject
4.8.2022 הקרציות בחוף דלילה

# data[].attributes.headline
דניאל מנינגר

# data[].attributes.subject
דניאל מנינגר

# data[].attributes.body
יעל באה לפגוש את בר בלהב, שנולדה בדיוק לפני שנתיים. אני זוכרת את השיחה שלנו כשהגעתי הביתה ורציתי לספר לך על הלידה ואת סיפרת לי על האבחון שקבלת:( היה שיא הקורונה הגעתי איתה במנשא לכרמים ועמדנו זו מול זו במרחק היה קר אבל כל כך רציתי להראות לך אותה😥❤️

# data[].attributes.body
לראות את יעל בפעולה בצוות בינוי קהילתי, בהצבעות, בהפקת ט"ו באב ובעוד שלל נושאים היה וואו, אפילו התנדבתי פעמיים לצוות ט"ו באב, כי ידעתי שהיא שם. בסוף אחד מהפרויקטים עמוסי העשייה של צוות בינוי קהילתי כתבתי לה בווצאפ "תודה על כל העזרה, תמיכה, עידוד וליווי" כי היא תמיד היתה שם עם אנרגיות ענקיות, העמקה בדברים ודחיפה להגיע למטרה, היא תחסר לי המון, אילנה❣️

# data[].attributes.headline
סרטון תודה של יעלי לאילנה

# data[].attributes.subject
סרטון תודה של יעלי לאילנה

# data[].attributes.headline
דניאל מנינגר

# data[].attributes.subject
דניאל מנינגר

# data[].attributes.body
תודה,
שזכיתי בך, על החברות, האהבה, על אקולוגיה, ונחשים, על שנאת חתולים, על שיחות אין סופיות… על רכילות על תכניות גדולות וגם קטנות.
על ארוחות מפנקות והמון פחממות… על שלוש שנים של שכנות קרובה ועל חברות קצת רחוקה. על זה שכל שיחה איתך היתה כאילו דיברנו לפני שעה ועל זה שהבנת אותי❤️
את האדם הזו שאספתי באמצע החיים אבל הפכת אותי ליותר חרוצה ולימדת אותי על קהילה ונתינה.
את ולורי הייתן הסיבה והדלק שלי לרצות לגור בקיבוץ- כי ידעתי שאתן המשפחה החדשה שהייתי רוצה להפוך לעצמי, בסוף זה לא הסתדר בכרמים אבל למזלי נשארנו חברות❤️
בפעם האחרונה שנפגשנו, אמרת לי שזה לא עובד כל כך, והילדים מבינים אבל לא נראה לך שהם מבינים את המשמעות בתוך הזמן.
ועכשיו אני מבינה שאולי זאת היתה הדרך שלך לרמוז לי לחבק אותך חזק ולהישאר עוד קצת❤️
אמרתי לך שהיה לי חלום שאנחנו עובדות ביחד בחולות שאהבת כל כך מחפשות זוחלים, וכל כך התעניינת כשסיפרת לך על השנונית- ובעצם את החברה היחידה שלי בעולם שאהבה לדבר איתי על העבודה שלי❤️
אוהבת אותך!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
אליאב מייסון

# data[].attributes.attachment_link.title
הופעת בר מצווה ירדן זלכה

# data[].attributes.headline
פרידה מיעל / החבורה 

# data[].attributes.subject
פרידה מיעל / החבורה 

# data[].attributes.body
כי האדם עץ השדה

כמו האדם גם העץ צומח

כמו העץ האדם נגדע

ואני לא יודע

איפה הייתי ואיפה אהיה

כמו עץ השדה

יעלי אהובה שלנו,

ואולי מילים לא מתאימות כאן.

ואולי תיאורי עבר אינם הולמים כעת.

אולי נכון יותר עכשיו לתהות בפלא המפגש שלנו,

בחוטי המשי העדינים שטוו הילדים בינם לבין עצמם ואלייך, המלכה האם.

בראש, בבגדי טיול משופשפים מניסיון ואהבת הטבע, כובע רחב שולים המכסה תלתלים פרועים, חיוך עדין, עיני תכלת חכמות ונעלי הליכה שתמיד ידעו את הדרך.

חוטי הילדים צמחו והתעבו לחבלי מיתר שהלכו והידקו אותנו

בקרוב וברחוק. באז ובעכשיו.

והכל יצא וחזר -

אלייך.

רבת פנים וכשרונות, רבת גוונים ומנגינות. דיברת לכל אחד מאיתנו, בשפתו. את הדבק שהפך אותנו, אנשים כל כך שונים, לדבוקה. לחבורה. למשפחה.

ילדים חדשים נולדו והצטרפו, הגדולים בגרו, פרחו וחזרו אבל תמיד תמיד ידעו - כולם כרוכים לעד במיתרי החבורה.

אולי נכון יותר לנסות לא במילים,

אולי נכון יותר להתחיל במנגינה

כזאת צנועה אך מדוייקת

פשוטה שמשתבחת

שחודרת, מתחפרת  ונשארת

בעומק הלב.

אחרי הכל את שיר,

לא עוד בשר ודם,

לא עוד אישה חיה,

אבל את שיר קיים.

והוא עטוף מילים,

מילים ומנגינה,

וקצב מסויים,

אחרי הכל - את שיר קיים.

המשפחה המיוחדת שייצרת מאבדת היום את אבן הראשה שלה.

נוחי על משכבך בשלום, טוהר אהבתך וצניעותך ימשיכו תמיד להאיר את דרכינו, נרך ידלוק בליבינו לעד.

# data[].attributes.attachment_caption
תמיד היה אפשר להתקשר ליעל בעת הצורך.  היא תהיה כל כך חסרה לכולנו.

# data[].attributes.headline
יונתן רולניק

# data[].attributes.subject
יונתן רולניק

# data[].attributes.headline
40 שנה לכרמים

# data[].attributes.subject
40 שנה לכרמים

# data[].attributes.headline
איילה / עלמא

# data[].attributes.subject
איילה / עלמא

# data[].attributes.body
תודה לזמרות המהממות של כרמים ששרו וניגנו את זה היום באופן ממש מרגש.

# data[].attributes.attachment_link.title
שיר (אילה) - עלמא

# data[].attributes.body
דודה ואלה

# data[].attributes.headline
כמו צמח בר... 

# data[].attributes.subject
כמו צמח בר... 

# data[].attributes.body
"היו שלום,
אני חייתי ביניכם
כמו צמח בר..."

יעל של צמחים, של חיות, של טבע, של עולם שלם
יעל של מילים, של מוזיקה, של תוים
יעל של חיים.

יעל אהובה שלנו,
של התמונה הגדולה וגם של הפרטים הכי קטנים
יעל שאכפת לה מכל דבר, ומכל אחד
שעשתה בכזו מסירות למען הקיבוץ והקהילה
ממש עד לרגעיה האחרונים.

יעל שלכל יוזמה מיד נרתמה
והובילה אותה קדימה הרבה מעבר למה שיכולנו לחלום
כל גחמה או רעיון קטן שלי
החל ממקהלת הילדים תהליך קהילתי מורכב
והשיא היה- חלום על משלחת לסלובניה כשכבר בכלל לא היה ברור שאפשר...

העזת לחלום- והעזת גם להגשים,
הרבה יותר ממה שאני העזתי לפעמים...
כוח החיים שבך היה עצום
ופיעפע אל כולנו דרך המילים
גם כשכבר רק מי שראה אותך הבין את מה שהיינו אולי צריכים להבין...

קשה לי מאוד לחשוב איך ממשיכים בעשייה בלעדייך
בלי הכוחות שלך, התבונה שלך,
הרגישות וגם הנחישות...
ובעיקר היכולת להתמיד, ולהביא דברים אל סופם המהודק, הסופי, והמדוייק.

קשה מאוד
אבל ישנה אולי מעט נחמה בעובדה
שנגעת בכל כך הרבה אנשים
השארת אחרייך שובל עצום של מילים, סיכומים,  הקלטות, שירים, תמונות, ציורים, וחברים
וודאי יש נחמה בכך שתישארי חיה בלבבות של עוד כל כך הרבה אנשים.

ללי

# data[].attributes.body
שעת קפה עם דולב

# data[].attributes.body
דודה וראם

# data[].attributes.body
יעל, וואטסאפ ראשון שלנו ב17/4/2015 עוד לפני המעבר לכרמים.
הייתם שכנים של ההורים של אייל והחברות נוצרה.
קשר חברי ומשפחתי של המשפחות וקשר שלא ניתן להגדרה  - שלנו.

את הדודה של הילדים שלנו.
מודים על מה שקיים, על הרוח שאת משאירה להם ולנו.
היינו ועודנו בלתי נפרדות ובלתי מנוצחות במחשבה שלי.
מאות אולי אלפי כוסות קפה (חלקן מחוזקות), שיחות, הליכות, סיבובים ורגעים של שקט.

בדיוק שנתיים פחות יומיים נאספה סביבך חבורה של קרציות.
עטפנו אותך ואותנו בהרבה הומור, מפגשים, אוכל טוב, המון אלכוהול ומלא תמיכה ואהבה.

נתת לנו כח ונתת לנו מתנה, את החבורה שלנו. לשמור ולשמר אותך ואת מי שאת ואת הרוח שאת מביאה.

בשבוע האחרון עטפנו אותך ואת עצמנו. היינו איתך כמו בתוך בועה, זר לא יבין זאת.

יעל, עם אמת אחת ברורה וזקופה וגזע ובסיס איתן ותמיר.
איילה היקרה הגדירה בחכמה והמון כח מאחורי  - שאת ברוש.
לא נתנו לך להילחם לבד מול אש ומים ולמדנו דרכך המון!

עכשיו פה בנקודה מהיפות בבית שלנו, משפחה, קהילה וחברים עוטפים אותך ומלווים אותך בדרכך האחרונה.

מבטיחות לך שנשמור ונשמר, שנפעל בדרכך וברוחך שלך על כל החשובים לך

אוהבות, עצובות בוכות ותמיד איתך
חבורת הקרציות
איילה, גלינה, יעל, לילך עדי ואני וכמובן המשפחות.

# data[].attributes.body
יעל,

נושאת הכול, נושאת ההפכים.

את היית כמו נושאת מטוסים עבורנו, איתנה ויציבה במים סוערים כמו במים שקטים.

עם יכולת נדירה של נשיאת ההפכים, היכולת לשאת בתוכך ניגודים ורב גוניות.

יכולת לראיית הפרטים הכי קטנים, על קוצו של י' ועוקצה של דבורה מצד אחד,

ועם יכולת לראות את התמונה הכי רחבה, ארוכה ועמוקה מן הצד השני.

מושבניקית מלידה, וקיבוצניקית בנשמה עם בוץ במגפיים- מחוברת עם השורשים לאדמה

ויחד עם זאת, אשת רוח, ספר, מחשבה ומוסר. מחוברת למדבר ועם הראש בעננים.

אומנית- אוחזת במקלות תופים ועם אצבעות על קלידים, ומלהטטת עם מכחול על בד, ובד בבד הכי ריאלית, מחוברת למספרים ומדויקת.

את אידיאולוגית כמו נערה, אש בעצמותיך, קנאית לערכים, לסביבה ולשמירה על העולם - אבל עם גישה פרגמטית ורגישות לזולת.

היית עם מידת הדין, נוקבת ודורשת צדק ושונאת שחיתות ומרמה- ועם זאת שופעת חסד וצדקה, ומלאה בנדיבות.

אשפית של מילים, אלופה בניסוחים והתבטאויות, ועם תבונה לדעת מתי להיות בשקט ולהקשיב, להיות אמפטית עד הסוף, עד כאב.

דורשת ומצפה מעצמך בלי סוף והכי גבוה, אבל כשזה מגיע לאחרים- יודעת גם להבין, להכיל ולקבל כשלא מצליחים לעמוד בסטנדרטים שלך.

טמנת בתוכך ילדה מרדנית ובועטת עטופה ברוך ועדינות.

צינית ורגישה, מצחיקה ורצינית.

את דעתנית ונחושה, עיקשת ובטוחה בעצמך- אך מקשיבה לכולם ונכונה לגמישות ולהסכמה.

היית עם אכפתיות אדירה לקהילה, והשקעת המון לטובת הכלל- אבל קודם כל ראית, אהבת, טיפחת במסירות אין קץ את משפחתך, את ילדייך, והם היו תמיד בראש מעייניך.

השפעת והובלת והיית פורצת דרך בחייך ואפילו עכשיו במותך, אבל נחבאת אל הכלים ונטולת אגו לחלוטין.

היה לך חשוב להיות בשליטה, לכל אורך הדרך, כל הזמן- עד הסוף בו ידעת גם לשחרר ולהרפות.

היכולת הזו שלך של נשיאת ההפכים אפשרה לך להיות מחוברת לרבים ולייצג אותנו. ולרבים כל כך להתחבר אלייך -ובכך הפכת אותנו לקצת יותר טובים.

מצאת לרבים כל כך מקום בליבך.

ולרבים מאיתנו מקום גדול בליבנו עבורך, יעלי אהובה- תהיי נצורה בליבנו לעד.

שלום לבי  - מאת רבינדרנאת טאגור

שלום, לבי, תן לזמן לפרידה להיות מתוק,

תן שלא יהיה מוות אלא שלמות.

תן לאהבה להתמוגג לזיכרון ולכאב - לשירים.

תן למעוף בשמיים להסתיים בכנפיים מסוככות על הקן.

תן למגע האחרון של ידיך להיות עדין כפרח הלילה.

עמוד דומם, הו סוף יפהפה, לרגע, ואמור מילותיך האחרונות בשתיקה.

אני משתחווה בפניך ומרים את הפנס שלי להאיר את דרכך.

# data[].attributes.headline
ואצאפ ששלחה לי יעל ( אפרת מ.מ)

# data[].attributes.subject
ואצאפ ששלחה לי יעל ( אפרת מ.מ)

# data[].attributes.body
5/11/22
יעלי על גג ביתה אותו תכננה ועיצבה ויצרה עם אלון, גינה מופלאה על הגג

# data[].attributes.body
לכבודך ולזכרך.....יעל

לא נותרו עוד מילים לומר.
נסתתמו הדרכים שאפשר בן לצעוד.
גם הווה שהיה כבר עבר.
השעון את הזמן כבר הפסיק למדוד.

דומיה, אין אפילו רוח נושב.
אין רופא ללב כואב.

לא נותרו עוד דמעות.
יבשו מקורות המים.
גם עתיד מלא תקוות.
כמו ענן התפוגג בשמים.

דממה, אין מילים לכאב.
אין מזור לשיברון הלב.

לא, אין עוד מילים לומר.
אין בכוחן לנחם.
הן אינן יודעות לרפא לב שנישבר.
לכאב שכזה אין להן שם.

# data[].attributes.headline
אניה בוקשטיין סימן

# data[].attributes.subject
אניה בוקשטיין סימן

# data[].attributes.body
תדעי לך שאת השמש שלי
כשאת מאירה
העולם לא רע
וגם אם לא נאמרה המילה
הרי לפעמים
לא צריך מילים
לאן את הולכת
יש לנו כל כך עוד הרבה לעשות
היד והלחי
הולכות איתי גם בעיניים עצומות
אם את יודעת מה יש בסוף
ואם מצאת את הדרך לחוף
אם את שומעת רעש לבן
זו אני ששולחת סימן
תדעי לך שאת הסדק שלי
כשאת עצובה
ולי אין תשובה
לאן את הולכת
יש לנו כל כך עוד הרבה להשלים
היד והלחי
שבות ועולות אלי בין הגלים
אם את יודעת מה יש בסוף
ואם מצאת את הדרך לחוף
אם את שומעת רעש לבן
זו אני ששולחת סימן
וגם את תשלחי לי לכאן

# data[].attributes.attachment_link.title
אניה בוקשטיין - סימן | Ania Bukstein - Siman

# data[].attributes.headline
השיר שיעלי מאוד אהבה והושמע היום - משפט ממנו מופיע על ספסל הנדנדה שאלון והיא בנו - בדשא שליד ביתם.

# data[].attributes.subject
השיר שיעלי מאוד אהבה והושמע היום - משפט ממנו מופיע על ספסל הנדנדה שאלון והיא בנו - בדשא שליד ביתם.

# data[].attributes.body
יעלי שלי

כמה מילים מתוך השיר סימן שמתארות את שהלב מרגיש-
תדעי לך שאת השמש שלי
כשאת מאירה
העולם לא רע
וגם אם לא נאמרה המילה
הרי לפעמים
לא צריך מילים

החור בלב כל כך גדול
ומרגיש ששום דבר, פשוט שום דבר, לא יצליח למלא אותו.
כמה פעמים צחקנו על איך הפכנו לחברות
כמו מגנט.
זו הייתה אהבה שקשה להסביר
היא הייתה כזו שיכלה על הכל. הייתה בה פשטות, אמת וקבלה.
הייתה בך יכולת לקבל כל אחד ואחת כמו שהיא.
כמה פשוט, אבל כמה נדיר.
היית כולך לב ענק, לב עשוי זהב, שכל כולו בעשייה של טוב בעולם הזה.
הדרך הזו שלך לגעת באנשים, האור שבך, משך את כולם אליך.
האהבה שהפצת בעולם - כל כך מורגשת, וכל פעם שראיתי את האנשים שסביבך מביטים בך - יכולתי לראות את האהבה שאני מרגישה כלפיך בעיניים של כולם.
אנשים הסתכלו עליך עם אור בעיניים, בהערצה, כמו עמוד האש לפני המחנה.
גם המחלה לא יכלה לך, היית כל כולך בעשייה, לא נתת לה לעצור אותך, רצית לקדם ולשנות והיית כוח בלתי ניתן לעצירה.
כמה כוחות נתת לנו בשנתיים האלו.
אמרת לי שנעשה הכל לצחוק ולהינות בזמן שיש לנו.
ואני מרגישה שהוא היה מדהים ונאחזנו בו עד הסוף מתקשות לשחרר.
אני רוצה שתדעי שזכיתי. זכיתי בחברה מדהימה, הכי אמיתית, הכי כנה ואוהבת בעולם!
כזו שנמצאת שם תמיד, שאוהבת לצחוק איתי ברגעים הכי שמחים אבל גם ברגעים הכי קשים, שמחבקת ותומכת ועוטפת, שמבינה אותי גם במבט בלי מילים.
וכמה זה קשה לחשוב עכשיו איך ממשיכים מפה בלעדייך.
לא יודעת איך מסיימים יעלי.
איך נשארים רק עם זיכרונות.
נשאר לנו עוד כל כך הרבה להספיק ביחד.
אני אוהבת אותך ומבטיחה שאהיה פה לתמוך.
נוחי על משכבך בשלום אהובה שלי.

# data[].attributes.headline
אפרת מור מילמן

# data[].attributes.subject
אפרת מור מילמן

# data[].attributes.body
בלילה הזה
שרוח חצי מנחמת נשבה בו
יצאו כל הזוחלים
החיים ששחררת

שוב
ושוב
ושוב

עלו עם טביעות כף הרגל
שרק את
זיהית בחמלה,

באו לומר שהם מוכנים
להתחלף איתך
יעל.

# data[].attributes.body
ואני ראיתי ברוש
שניצב בתוך שדה מול פני השמש
בחמסין, בקרה
אל מול פני הסערה

על צידו נטה הברוש
לא נשבר, את צמרתו הרכין עד עשב
והנה, מול הים
קם הברוש ירוק ורם

הנה ברוש, לבדו
מול אש ומים
הנה ברוש, לבדו
עד השמיים
ברוש, לבדו איתן
לו רק ניתן ואלמד
את דרכו של עץ אחד

ואני כמו תינוק
שנשבר ולא יכול מול פני השמש
בחמסין, בקרה
אל מול פני הסערה

הנה ברוש, לבדו
מול אש ומים
הנה ברוש, לבדו
עד השמיים
ברוש, לבדו איתן
לו רק ניתן ואלמד
את דרכו של עץ אחד

ואני כמו תינוק
שנשבר ולא יכול מול פני השמש
בחמסין, בקרה
אל מול פני הסערה
(אהוד מנור ואריאל זילבר)

# data[].attributes.attachment_link.title
אריאל זילבר - ברוש

# data[].attributes.body
מה בין תליית כביסה והדלקת המנורה בקודש.

יש ובהתבוננות בפעולה אחת פשוטה ויום יומית של האדם אתה מוצא את כל כולו.

חלון מטבחנו כידוע משקיף למרפסת הכביסה של יעל.
וליעל יש המון המון כביסה ( יותר ממה שאמור להיות למשפחה בת חמישה נפשות) ולנו המון המון בישולים ( יותר ממה שאמור להיות למשפחה בת ארבע נפשות).
כך שהצטברו לנו שעות עשיה מדיטטיביות-מקבילות, שקטות, עמוסות מחשבות לעייפה, לאחרונה מתובלות בתפילות, ואינסוף ותילי תילים של תקוות.

תנועותיה של יעל בתליית הכביסה היו איטיות, מחושבות, כאילו לא מדובר במעשה שבשגרה, אלא הדבר הכי הכי משמעותי עלי אדמות. וככה היה כל צעד שלה על השביל וככה היה כל 'הי' קצר ועליז ( אם תתגעגעו ל'הי', אל דאגה, ירדן ירש אותו).
ובין כל התנועות הקטנטנות היומיומיות הייתה תנועת הנפש הרחבה שלה - החתירה להשכנת שלום והאכפתיות לכל יצור באשר הוא, השיחות הדעתניות שלנו שהתחילו משני קצוות והסתיימו בהבנת האחדות השוררת כאן - עדות לכך.

היום הבנתי. יש בה, בזלכאית האם בחינת אהרון הכהן.
הדליקה את המנורה בכל יום במרפסת הכביסה ובין לבין חשבה על החלק השלם בכל יציר כפיים בבריאה, ה שלום היה חשוב יותר מסך חלקיו והארת הפנים היתה השתקפות של האור הזך הפנימי.
(רק בטעות אחת אתקן אותך אהובה, זאת את שהארת לנו את החושך)

כל מקום צריך יעל זלכה אחת.

ולנו את תחסרי כל כך🤍

# data[].attributes.headline
קישור לפליילסט  - שירים מהיום

# data[].attributes.subject
קישור לפליילסט  - שירים מהיום