# data[].attributes.body
L’any 714, l’exèrcit musulmà va conquerir Saragossa. Des d’allà va iniciar la conquesta de l’actual territori català, que va ser força fàcil ja que la majoria de poblacions van signar tractats de submissió.

Al nord de Catalunya, al segle IX, els reis francs van ajudar a expulsar els àrabs. La dominació islàmica va ser breu en aquesta zona, per la qual cosa rep el nom de Catalunya Vella.

La zona sud i oest del territori català (limitat pels rius Llobregat, Anoia i Segre), que es coneix amb el nom de Catalunya Nova, restà durant quatre segles sota control musulmà:

1.  La població es va islamitzar (va adoptar la llengua àrab i la religió i els costums islàmics). També va introduir els seus avenços agrícoles.

2.  Van créixer les ciutats i se’n van crear de noves, entre les quals van destacar Balaguer, Lleida i Tortosa, les dues últimes convertides en regnes de taifes importants a partir de l’any 1031.

3.  El patrimoni que ha quedat de l’època islàmica és escàs: castells i torres defensives construïts a les zones frontereres, banys àrabs i edificis com la suda de Tortosa.

# data[].attributes.body
Els reis francs, per protegir-se dels musulmans, van crear al llarg dels Pirineus una franja fortificada que s’estenia des de Pamplona fins a Barcelona i que van anomenar Marca Hispànica. La van dividir en comtats i van nomenar comtes per governar-los.

Entre els segles IX i X, aquests comtes es van anar desvinculant dels reis francs. A l’actual territori català aquest procés es va fer en dues etapes:

– El comte de Barcelona, Girona, Urgell i Cerdanya, Guifré el Pelós, va deixar en herència els seus territoris als seus descendents, sense que aquests fossin nomenats pels reis francs.

– El 988, Borrell II decidí no renovar el jurament de fidelitat al rei franc perquè li havia denegat l’ajuda per defensar Barcelona dels sarraïns. D’aquesta manera els comtats catalans esdevingueren independents.

Al segle X els comtes catalans van repoblar els seus territoris, que havien quedat gairebé deshabitats com a conseqüència de les guerres. Van concedir petites parcel·les de terra (alous) als pagesos, que van esdevenir propietaris lliures.

# data[].attributes.headline
3. Feudalització i expansió dels comtats catalans

# data[].attributes.subject
3. Feudalització i expansió dels comtats catalans

# data[].attributes.body
La societat catalana va iniciar la feudalització a l’inici del segle XI:

– Per protegir els seus territoris dels sarraïns i pel desig d’obtenir rendes agràries, els nobles van obligar els pagesos a lliurar-los els alous. Aquests petits propietaris, a canvi de protecció, es van convertir en serfs.

– Els nobles van autonomenar-se barons i van fer aquest càrrec hereditari.

– Ramon Berenguer I, comte de Barcelona, va pactar amb aquests barons per restablir l’autoritat comtal: els va fer vassalls seus i va acceptar el sotmetiment de la pagesia. Les normes d’aquesta societat feudal es van regular en el codi dels Usatges de Barcelona.

– També es van fer vassalls de Ramon Berenguer I els altres comtes catalans. Va quedar establerta així l’hegemonia de la casa comtal de Barcelona.

Amb la caiguda del califat de Còrdova el 1035, els comtes catalans van exigir als musulmans el pagament de tributs (paries) a canvi de mantenir la pau. Però els van anar conquerint territoris: Tàrrega (1056), Agramunt (1078), Balaguer (1105) i Tarragona (1117).

L’impuls econòmic que van aconseguir els comtats catalans va permetre l’expansió cap a Occitània: es van comprar territoris i també se’n van aconseguir per herència i a través de la unió matrimonial de Ramon Berenguer III amb Dolça de Provença.

# data[].attributes.body
L’any 1137 es concertà el matrimoni entre Peronella, filla del rei d’Aragó Ramir II, i Ramon Berenguer IV, comte de Barcelona, que va esdevenir príncep d’Aragó. El matrimoni no es va produir fins a l’any 1150, quan Peronella tenia catorze anys, i va ser aleshores quan es creà la Corona d’Aragó.

El fill de Ramon Berenguer IV i Peronella, Alfons II (a Catalunya, Alfons I el Cast), fou el primer en ser comte de Barcelona i rei d’Aragó. Es va iniciar la dinastia catalanoaragonesa.

Ramon Berenguer IV va conquerir les ciutats de Tortosa i Lleida. Va continuar l’avanç cap al sud i, el 1153, va capitular Siurana, la darrera ciutat important sota control islàmic al territori català, de manera que va avançar la frontera fins als ports de Beseit i el riu la Sénia.

Alfons I també va reconquerir territoris als musulmans, en aquest cas a l’Aragó. Va signar amb la Corona de Castella el tractat de Cazorla pel qual renunciava a conquerir la taifa de Múrcia a canvi de conquerir les de València, Xàtiva i Dénia.

# data[].attributes.headline
5.1. Els repoblaments i les activitats econòmiques

# data[].attributes.subject
5.1. Els repoblaments i les activitats econòmiques

# data[].attributes.body
Al segle XIII es va dur a terme el repoblament de la Catalunya Nova:

– Les terres van ser donades als ordes militars i religiosos i als nobles.

– Els pagesos que van repoblar les terres ho van fer en condicions de servitud a un senyor.

Eren els remences (la remença era el rescat que havien de pagar si volien abandonar la terra) i van estar sotmesos a drets senyorials abusius (mals usos).

– Els comtes van atorgar a les ciutats cartes de poblament, que alliberaven els seus habitants de certes servituds. També es van crear ciutats noves.

– Es va permetre als sarraïns que ja hi vivien de quedar-s’hi i parlar la seva llengua i continuar amb els seus costums. Se’ls anomenà mudèjars o moriscs.

# data[].attributes.headline
5.2. Els repoblaments i les activitats econòmiques

# data[].attributes.subject
5.2. Els repoblaments i les activitats econòmiques

# data[].attributes.body
A partir del segle XI hi va haver un augment de la producció agrícola:

– Es van aplicar millores tècniques i es van ampliar les terres de conreu (artigatges).

– Es va poder afavorir el comerç interior i es propicià la creació de fires i mercats rurals.

– La vida urbana va poder renéixer: les ciutats van créixer fins i tot fora de les muralles (ravals) i van atreure artesans i comerciants.

Com a activitat econòmica va destacar la fabricació d’eines i armes de ferro a les ferreries situades al Pirineu, on es treballava amb el mètode de forja anomenat farga catalana.

Catalunya, que era un lloc de pas entre Al-Andalus i l’Europa feudal, es va convertir en un enclavament estratègic del comerç.

# data[].attributes.body
L’art romànic es va introduir al territori català durant els segles XI i XII i va tenir un gran

desenvolupament.

Els nobles i els clergues van fer construir castells, esglésies i monestirs, com els de Sant

Pere de Rodes, Ripoll, Sant Joan de les Abadesses… També es van construir petites esglésies

rurals, entre les que destaquen Sant Climent i Santa Maria de Taüll.

L’arquitectura té influència llombarda: ús de carreus quadrats, construcció de grans torres,

absis esvelts i decoració amb petits arcs cecs.

L’escultura romànica estava supeditada a l’arquitectura. Destaca l’escultura exempta (portalades com la del monestir de Ripoll i capitells dels claustres, com els de Sant Cugat del Vallès) i l’escultura en fusta (majestats, marededéus amb l’infant i davallaments de la creu).

La pintura romànica fou molt important:

– Les pintures murals se situaven sobretot als absis i als murs. S’hi representaven el Pantocràtor i escenes de les vides de Jesús i de la Mare de Déu. Excel·leixen les de Taüll i les del Mestre de Pedret.

– També es feien pintures sobre taula com les que col·locaven als frontals d’altar.

# data[].attributes.body
-       Sant Pere de Rodes

https://youtu.be/9XR0rVYrla0?feature=shared

-       Monestir de Sant Cugat

https://youtu.be/d2NvDU595DY?feature=shared

-       Art Romànic al MNAC (Museu Art de Catalunya)

https://youtu.be/_7lMMuWuPoo?feature=shared