# data[].attributes.body
VZROKI:
Ljudi v 14. stol.  motilo:
-bogatenje cerkve (papeži zapravljali denar za blišč, razkošje...);
-simonija (kupovanje cerkvenih služb);
-prodaja odpustkov.

POTEK:
-Zagovorniki reformacije - privrženci protestantske cerkve;
- proti njej  bila rimokatoliška cerkev.

-Glavni predstavnik reformacije in njen začetnik MARTIN LUTER;
-  1517 -  s tezami prepove trgovino z odpustki, zahteva branje Biblije v maternem jeziku ..);
- reformacija hitro širila;
- reformatorji so cerkvi zasegli tudi posestva.

-Na slovenskem  glavni predstavnik PRIMOŽ TRUBAR;
- prva slovenska knjiga ABECEDNIK IN KATEKIZEM (1550);
- 1564 objavil Cerkveno ordningo;
- šolanju pripisoval velik pomen;
-hotel omogočiti šolanje tako v mestih kot tudi v farah in trgih ter obema spoloma.

-Pomembni reformatorji pa so bili tudi:
JURIJ DALMATIN (prevede Biblijo);
ADAM BOHORIČ (Zimske urice);
SEBASTJAN KRELJ (Otročja biblija).

POSLEDICE:
-Lutrova zahteva -  ključna za nastanek prve slovenske knjige (pripomogla k razumevanju slovnice);
-nastajalo vse več knjig in postajale so bolj dostopne;
-ljudje pridobivali vse več znanja in postali bolj izobraženi;
-bogoslužje in šolanje potekalo v maternem jeziku.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Primož Trubar or Primus Truber[nb 2] ( pronunciation ) (1508[nb 1] - 28 June 1586)[1] was a Slovene Protestant Reformer of the Lutheran tradition, mostly known as the author of the first Slovene language printed book,[2] the founder and the first superintendent of the Protestant Church of the Duchy of Carniola, and for consolidating the Slovenian language. Trubar introduced The Reformation in Slovenia, leading the Austrian Habsburgs to wage the Counter-Reformation, which a small Protestant community survived. Trubar is a key figure of Slovenian history and in many aspects a major historical personality.[1][3]

Trubar was born in the village of Rašica (now in the Municipality of Velike Lašče) in the Duchy of Carniola, then under the Habsburgs. In the years 1520-1521 he attended school in Rijeka, in 1522-1524 he continued his education in Salzburg. From there he went to Trieste under the tutorship of the Roman Catholic bishop Pietro Bonomo, where he got in touch with the Humanist writers, in particular Erasmus of Rotterdam. In 1527 the bishop Pietro Bonomo assigned Trubar a priest position in Loka pri Zidanem Mostu. In 1528 he enrolled at the University of Vienna, but did not complete his studies. In 1530 he returned to the Slovenian Lands and became a preacher in Ljubljana, where he lived up until 1565. While in Ljubljana, he lived in a house, on today's Fish Square ( Ribji trg), in the oldest part of the city. Living in Ljubljana had profound impact on his work, he considered Ljubljana the capital of all Slovenes because of its central position in the heart of the Slovene lands and because its residents spoke Slovene as their first language, unlike several other towns in today's Slovenia. It is estimated that in Trubar's period around 70% of Ljubljana's 4000 inhabitants attended mass in Slovene. It was the language of Ljubljana that Trubar took as a foundation of what later became standard Slovene, with small addition of his native speech, that is Lower Carniolan dialect. Trubar considered Ljubljana's speech most suitable, since it sounded much more noble, than his own, simple dialect of his hometown Rašica. His decision to write in Ljubljana's variety was later adopted also by other Protestant writers, who also lived in Ljubljana during Trubar's time. He gradually leaned towards Protestantism and was expelled from Ljubljana in 1547.

In 1550, while a Protestant preacher in Rothenburg, he wrote the first two books in Slovene, Catechismus and Abecedarium, which were then printed that year in Schwäbisch Hall by Peter Frentz. Catechismus also contained the first Slovene musical manuscript in print.

Altogether, Trubar authored 22 books in Slovene and two books in German. He was the first to translate parts of the Bible into Slovene. After the exhortation by Pier Paolo Vergerio, he translated the Gospel of Matthew in 1555 and until 1577 in three parts published the translation of the entire New Testament. In period between 1561 and 1565 Trubar was the manager and supervisor of the South Slavic Bible Institute. Eschatologically minded, he also endeavored to proselytize Muslims in Turkey with his books.

Trubar died in Derendingen, Holy Roman Empire (now part of the city of Tübingen, Germany), where he is also buried.

On June 4, 1952, the street Šentpeterska cesta in Ljubljana was renamed Trubarjeva cesta after Trubar. It is one of the oldest roads in the city, first mentioned in 1802, and starts in Prešernov trg (Prešeren Square), named after Slovenia's national poet. The street is currently known for its high concentration of ethnic restaurants.

In 1986, Slovene television produced a TV series, directed by Andrej Strojan with the screenplay written by Drago Jančar, in which Trubar was played by the Slovene actor Polde Bibič.

Trubar was commemorated on the 10 tolar banknote in 1992, and on the Slovene 1 euro coin in 2007. In 2008, the Government of Slovenia proclaimed the Year of Primož Trubar and the 500th anniversary of Trubar's birth was celebrated throughout the country. A commemorative €2 coin and a postage stamp were issued. An exhibition dedicated to the life and work of Primož Trubar, and the achievements of the Slovene Reformation Movement was on display at the National Museum of Slovenia from 6 March to 31 December 2008.

In 2009, the Trubar Forum Association printed Trubar's Catechism and Abecedarium in modern Slovene, in a scholarly edition that includes both the Trubar-era Slovene and the modern Slovene translation with scholarly notes. The "Sermon on Faith", a portion of the Catechism, is available in modern Slovene, English, German and Esperanto.[citation needed ]

Since 2010, 8 June is commemorated in Slovenia as Primož Trubar Day. Google celebrated his 505th birthday anniversary with a dedicated Google Doodle.

Books written or published by Trubar include:

Ta pervi deil tiga noviga testamenta, 1557, doi:10.3931/e-rara-79377 (Digitized Edition at E-rara).

Katehismus. Edna malahna kniga ... : Catechismus, mit Außlegung, in der Syruischen Sprach, 1561, doi:10.3931/e-rara-79803 (Digitized Edition at E-rara).

Ta celi catehismus : Catechismus mit des Herrn Johañis Brentzij kurtzen Außlegung in Windischer und Teutscher Sprach zůsamen getruckt, 1567, doi:10.3931/e-rara-79802 (Digitized Edition at E-rara).

(Übersetzung:) Artikuli ili deli prave stare krstjanske vere. Confessio oder bekanntnuß des glaubens. Tübingen 1562, doi:10.3931/e-rara-79378 (Digitized edition at E-rara).

Postila to est, kratko istlmačenǵe vsih' nedelskih' evanéliov', i poglaviteih' prazdnikov, skrozi vse leto, sada naiprvo cirulickimi slovi štampana : Kurtze auszlegung über die Sontags vnd der fürnembsten Fest Euangelia durch das gantz jar jetzt erstlich in crobatischer sprach mit Cirulischen bůchstaben getruckt. Tübingen 1562, doi:10.3931/e-rara-79379 (Digitized edition at E-rara)

# data[].attributes.attachment_link.description
Primož Trubar or Primus Truber [nb 2] ( pronunciation ) (1508[nb 1] - 28 June 1586)[1] was a Slovene Protestant Reformer of the Lutheran tradition, mostly known as the author of the first Slovene language printed book,[2] the founder and the first superintendent of the Protestant Church of the Duchy of Carniola, and for consolidating the Slovenian language.

# data[].attributes.body
VZROKI:
- Reformacija;
- zavzemanje Rimokatoliške cerkve za ponovno vzpostavitev katolištva in versko enotnost sredi 16. stol.

POTEK:
- Začne s tritedenskim koncilom, ki ga je sklicala Rimokatoliška cerkev;
- na njem zavrnejo nauke reformatorjev in določijo katoliški nauk;
- protireformatorji so želeli okrepiti vero;
- ustanavljali redove (npr. jezuite);
-verski boji med reformatorji in protireformatorji;
-povzročila tudi 30- letno vojno (konča s sporazumom).

-Na Slovenskem najpomembnejši protireformator: Tomaž Hren;
-ohranil Biblijo (pozitivna stvar);
-pregnal izobražene protestante (negativna stvar).

POSLEDICE:
-Velike spremembe v šolstvu;
-izboljša se izobraženost duhovščine (zato se razmahne versko življenje: romanja, procesije ...);
-posledice kažejo tudi v umetnosti (pozlačene cerkve, uporaba marmorja ...).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hren se je rodil v Ljubljani leta 1560 tedanjemu ljubljanskemu županu Lenartu Hrenu in njegovi ženi Uršuli (r. Žitnik). Po smrti očeta je za njegovo vzgojo poskrbel njegov stric, profesor etike na dunajski univerzi, Gašper Žitnik.

Leta 1573 se je vpisal v jezuitsko šolo v Gradcu. Leta 1588 je prejel sveto mašniško posvečenje, ko je bil imenovan tudi na kanoniški položaj, ki ga je prej zasedal Primož Trubar. Leta 1597 je bil imenovan za ljubljanskega škofa, potrjen je bil leta 1599. Bil je vodilni protireformator na Kranjskem, reformacija je bila v ljubljanski škofiji med letoma 1600 in 1603 zatrta. Kljub temu pa je obdržal Dalmatinov prevod Svetega pisma in zanj dobil papeško dovoljenje za uporabo ter s tem ohranil njegovo jezikovno in literarno izročilo. Od leta 1614 do 1621 je bil namestnik deželnega glavarja.

Hren je hotel ustanoviti založbo v Ljubljani; Janezu Čandku (tudi Čandik) je omogočil natis evangelijev in poslanic ( Evangelia inu listuvi, 1613), sam pa je prepisal besedilo, ki je temeljilo na Trubarjevih oz. Dalmationovih prevodih. V Gornjem Gradu je za izobraževanje duhovnikov ustanovil Collegium Marianum. Hren je podpiral tudi liturgično glasbo, v Gornjem Gradu je naročil izdelavo novih orgel.

Hren je umrl v Gornjem Gradu, kjer je tudi pokopan.

Slovenizirane zapise najdemo že leta 1832 kot Tomash Hren, Tomaž Kren leta 1848, Tomaž Hren leta 1849, Tomaž Chrön leta 1854, in Tomaž Chroen leta 1907.

1. Valenčič, Vlado. "Žitnik, Gašper, palatinski grof". Ljubljana: ZRC SAZU, 2013 - prek Slovenska biografija.

2. "Krajņski Plutarzhik. Deşetka Şhkofov, Krajnzov". Krajnşka Zhebeliza. 3: 51. 1832. Hren Tomash, şhkof Iblaņski

3. "Kristijanstvo per Slovencih". Slovenski cerkveni časopis. Št. 3. 15. julij 1848. str. 18. Léta 1599 je jél škof Tomaž Kren na Krajnskim in spodnjim Štajerskim krivo véro izganjati

4. "Krajnski Plutarčik. Desetka Škofov, Krajncov". Krajnska čbelica (2nd reprinting). 3: 44. 1849. Hren Tomaž, škof Iblanski

5. "Ogled po Slovenskim". Zgodnja Danica: katoliški cerkveni list. Št. 11. 16. marec 1854. str. 47. pozneje, ko je škof Tomaž Chrön avguštinijane zopet poklical

6. Novak, Josip (1907). "Zgodovina brezoviške župnije". Zgodovinski zbornik. 15 (59): 932. Ljubljanski Škof Tomaž Chroen je napominani oltar na prošnjo občanov posvetil dne 9. junija leta 1602.

# data[].attributes.attachment_link.title
Tomaž Hren - Wikipedija, prosta enciklopedija

# data[].attributes.attachment_link.description
Hren se je rodil v Ljubljani leta 1560 tedanjemu ljubljanskemu županu Lenartu Hrenu in njegovi ženi Uršuli (r. Žitnik). Po smrti očeta je za njegovo vzgojo poskrbel njegov stric, profesor etike na dunajski univerzi, Gašper Žitnik. Leta 1573 se je vpisal v jezuitsko šolo v Gradcu.

# data[].attributes.body
VZROKI:
-želja po Osmanskem širjenju ozemlja (v 14. stol. ).

POTEK:
- Osmani s plenilskimi napadi oslabili moč nasprotnikov;
- napadli kraje z osvajalsko silo;
- v osvojene dežele širili islamsko vero;
- najmogočnejši sultan: SULEJMAN VELIČASTNI.

- Pred vpadi varno plemstvo in meščani (obzidje);
- kmetje gradili tabore (obzidana območja na vzpetini);
- črna ali kmečka vojska (samozaščita pred roparji);
- VOJNA KRAJNA, urejen utrdbeni sistem od Reke do Drave.  (tam stalna vojska - nadzira dogajanje).

POSLEDICE:
-Po koncu prebivalstvo izmučeno;
-oslabljene dežele;
-povečale so se dajatve (višji stroški obrambe);
-povečala se je tlaka (popravljanje obzidja, delo na zemlji ...);
-plemiči niso več ščitili kmetov.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Turški vpadi na slovensko ozemlje so potekali od 15. do 16. stoletja, ko je vojska Osmanskega imperija večkrat vdrla in oplenila habsburške dežele. Današnja Slovenija je bila takrat razdeljena na dežele ( Kranjska, Štajerska, Koroška, Goriška in mesto Trst).

Prvič so Turki vpadli na ozemlje današnje Slovenije 9. oktobra leta 1408 ko so vpadli v Belo krajino in izropali okolico Metlike. To je poročal Janez Vajkard Valvasor. Vpadi so trajali približno 200 let. Ko so Turki zavzeli Bizantinsko cesarstvo in še Bosno, so njihovi vpadi preko Hrvaške v današnjo Slovenijo sledili vsako leto. Najbolj so trpeli ljudje na Kočevskem, Krasu in Beli krajini. Turški vpadi pa so se leta 1593 z veliko zmago notranjeavstrijskih in hrvaških čet nad Turki pri Sisku končali.

Prvi turški vpadi v Slovenijo so bili roparski pohodi. Turki so požigali vasi, pobijali ljudi, mlade fante so ugrabili ter jih vzgojili v janičarje, ostale ljudi, ki so bili dovolj močni, so odpeljali v suženjstvo, kradli so živino ter pridelke, denar ter se s plenom vrnili v takratno Osmansko carstvo. Med izhodišča vpadov je spadala tudi Bosna, ki so jo osvojili Turki.

Turško prodiranje na Balkanski polotok

1371 Po bitki na Marici Turki zavzamejo Makedonijo.

1389 V bitki na Kosovem polju Turki premagajo srbsko vojsko.

1396 Turki osvojijo Bolgarijo.

1408 Začnejo se roparski vpadi turške konjenice v slovenske dežele. Prebivalstvo se brani s tabori, prihode Turkov naznanjajo s kresovi. Na Hrvaškem v obrambo pred Turki nastane Vojna krajina, v kateri se naseljujejo slovanski ubežniki (uskoki).

1415 Turki pred Ljubljano

1463 Turki osvojijo Bosno

1453 Turki osvojijo Konstantinopel.

1529 Turki pred Dunajem

Turška vojska

Turki so bili z močjo svoje vojske na vrhuncu sredi 16. stoletja. Najbolj nevarni vojaki Osmanskega carstva so bili janičarji. To so bili ujeti poturčeni krščanski dečki. Janičarji so sestavljali udarne oddelke turške vojske.

Turška vojska skoraj nikoli ni sprejela odprtega boja, saj je bila njena moc

Oborožitev je sestavljalo:

ognjeno orožje, ki so ga imeli večinoma samo janičarji;

hladno orožje, predvsem lok, ki je bil med glavnimi orožji turške vojske in v rokah izurjenega strelca zelo dobro orožje. Poleg loka je bilo glavno orožje Turkov sablja. Imela je enorezno, zelo redko dvorezno krivo rezilo. Sablja se od meča razlikuje po obliki (meč je raven, sablja pa kriva ). Razširjeno turško orožje so bila metalna kopja, handžarji in bojni bati.

Obramba slovenskega ozemlja je bila nezadostna. Gradovi in utrdbe so dajali varno zatočišče samo plemičem in njihovim ljudem, kmetje pa so se morali znajti sami. V času prvih vpadov so bežali v jame ali se skrivali okoli cerkva, zaradi pogostih turških vpadov pa so kmetje začeli graditi tabore. To so bile večinoma cerkve na strmih hribih, okoli katerih so kmetje zgradili obzidje. Iz nekaterih so kasnje nastali celo gradovi kot na primer Pobrežje ob Kolpi. Ljudstvo je po hribih organiziralo stražo, ki je opozarjala na napade Turkov. Ko so se bližali Turki so na hribih prižgali kres, kateremu so sledili ostali. Tako so bili ljudje posvarjeni, zato da so se lahko pravočasno umaknili na varno. Medtem ko so se možje bojevali na obzidju, so starci, ženske in otroci molili v cerkvi. Verovali so v križ, ki jih bo rešil pred turškim polmesecem.

Da bi omejil roparske pohode Turkov, je vladar ukazal, da utrdijo nekatere kraje ter jim dal mestne pravice ( Črnomelj, Krško, Višnja gora, ...)

Posledica turškega nasilja je bila izguba velikega dela kmečkega prebivalstva, ki je zbežalo ali je bilo ubito oziroma ujeto. Po padcu Like se je naselilo precejšnje število hrvaških in srbskih beguncev v Belo krajino. V 16. stoletju so posebne skupine beguncev, imenovanih Uskoki, zasedle zapuščene kmetije na Gorjancih.

Za obrambo pred Turki je na delu ozemlja današnje Hrvaške nastala Vojna krajina, ki je temeljila na ideji generala Ivana Lenkovića. On je tudi zgradil najpomembnejši belokranjski grad Pobrežje ob Kolpi, kjer je bilo brodišče in turški prehod.

Vsaka dežela ( Kranjska, Štajerska in Koroška) je imela deželno vojsko. To ni bila stalna vojska, zbrala se je, ko je bilo treba. Vsak zemljiški gospod je moral vanjo poslati nekaj mož, število je bilo odvisno od posesti. Toda zbrali so se prepočasi, zato jim je turška vojska že prej ušla čez mejo. Leta 1475 je bilo odločeno, da bodo dežele najele stalno vojsko. Za vzdrževanje je moral vsak prebivalec dati po en vinar na teden.

Oborožitev deželne vojske je predstavljalo:

Slovenski sužnji v turškem ujetništvu

Posledice turških vpadov na slovensko ozemlje so bile za prebivalstvo zelo hude. Po ocenah so Turki do leta 1508 ubili ali odpeljali okoli 200.000 ljudi. Turki so slovenske in druge ujetnike prodajali na trgih za sužnje. Nekateri sužnji so se še naprej ukvarjali s poljedelstvom, saj jim je bilo tako določeno.

Z zmago pri Sisku leta 1593 so se končali turški vdori na slovensko ozemlje. Tedaj so vsi vedeli: če pade Sisek, potem pade tudi Slovenija, ogrožen bo Rim in zamajal se bo ves krščanski svet.

# data[].attributes.attachment_link.title
Turški vpadi - Wikipedija, prosta enciklopedija

# data[].attributes.attachment_link.description
Turški vpadi na slovensko ozemlje so potekali od 15. do 16. stoletja, ko je vojska Osmanskega imperija večkrat vdrla in oplenila habsburške dežele. Današnja Slovenija je bila takrat razdeljena na dežele ( Kranjska, Štajerska, Koroška, Goriška in mesto Trst). Prvič so Turki vpadli na ozemlje današnje Slovenije 9.

# data[].attributes.body
VZROKI:
- nezadovoljstvo kmetov v 15., 16. stol.;
-višji davki na meso in vino;
-pobiranje le teh  na zelo krut način;
-povečala se je tlaka;
-kmete so prizadele poplave,slabe letine ...

POTEK:
-Kmetje so se sklicevali na staro pravdo, na dajatve, ki so bile zapisane v urbarjih;
-na Slovenskem:
KMEČKI UPOR NA KOROŠKEM (1478);
VSESLOVENSKI KMEČKI UPOR (1515);
HRVAŠKO - SLOVENSKI UPOR (1573);
TOLMINSKI UPOR (1713).
-kmetje pri uporih neuspešni;
-dobro organizirani a niso imeli dovolj izkušenj na vojaškem področju;
-za uspeh bi se morali obrniti k cesarju.

POSLEDICE:
-Po končanih uporih kmetje plačevali škodo (uvedli so puntarski davek);
-kmete ki so sodelovali v uporih so usmrtili;
-sledilo  maščevanje plemstva.

# data[].attributes.body
Tomaž Hren je bil eden glavnih predstavnikov protireformacije na Slovenskem. Uničeval je protestantske knjige, protestante  je tudi preganjal (s tem je izgnal izobražene ljudi). Poleg tega pa je uničeval tudi protestantske cerkve. A kljub temu je naredil veliko pozitivnih stvari. Ohranil je Dalmatinovo Biblijo, in dobil papeževo dovoljenje za njeno rabo. S tem je ohranil knjižno tradicijo. Podpiral je obnovo cerkvenih knjig, zlagal pesmi, obnavljal katoliške cerkve, ki jih je celo finansiral, da so jih lahko zgradili na novo. Zanje je naročal tudi opremo, kipe, slike .. in s tem krepil likovno umetnost.

# data[].attributes.body
- Šolski učni listi;
-Mlacović, Dušan; Urankar, Nataša. Zgodovina 2. Ljubljana, 2010.