# data[].attributes.body
https://nyheder.tv2.dk/samfund/2022-08-29-to-ud-af-ti-kommissionsmedlemmer-traekker-i-land-om-torklaede-forbud

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
To kommissionsmedlemmer sår tvivl om deres eget forslag om at forbyde tørklæder i folkeskolen.

Det skriver DR.

- Vi bliver alle sammen klogere i denne her debat, også os, der sidder i kommissionen, siger Lise Egholm, der er tidligere skoleleder på Rådmandsgade Skole på Nørrebro i København, til DR.

Hun betegner omtalen af sagen som en mediestorm.

Desuden fortæller hun, at hun er blevet påvirket af, at nogle af hendes skolelederkolleger er skeptiske over for forslaget om et forbud mod tørklæder i folkeskolen.

Enighed bag forslag

Kommissionen for den glemte kvindekamp er nedsat af regeringen. Den består af ti medlemmer.

De var ifølge kommissionen selv alle enige, da de i sidste uge fremlagde ni anbefalinger til at forbedre børnelivet for minoritets-etniske piger.

Men i weekenden skrev et af medlemmerne på Facebook, at hun ikke bakker op om forbuddet. Det var Kefa Abu Ras, der er medstifter af organisationen Søstre mod vold og kontrol.

Ifølge hende bør man alene fraråde brug af tørklæde i folkeskolerne. Ikke forbyde det.

Mandag har Lise Egholm fulgt trop. Hun mener, kommissionen bør drøfte emnet på et møde. Hun foreslår over for DR, at forbuddet ikke bør gælde for de to-tre ældste klassetrin.

Nye anbefalinger på vej

Kommissionsmedlemmet henviser i den forbindelse til, at nogle muslimske piger begynder at gå med tørklæde, når de får menstruation.

Kommissionen for den glemte kvindekamps øvrige delanbefalinger rummer blandt andet en skærpet kontrol med muslimske friskoler, en styrkelse af seksualundervisningen i grundskolen, og at børnegrupper i dagtilbuddene bør afspejle befolkningen.

Senere vil kommissionen komme med anbefalinger, der tager udgangspunkt i ungdoms- og voksenlivet.

Kommissionen blev nedsat i januar i år. Arbejdet ventes afsluttet i begyndelsen af 2023.

# data[].attributes.attachment_link.title
To ud af ti kommissionsmedlemmer trækker i land om tørklæde-forbud

# data[].attributes.attachment_link.description
To kommissionsmedlemmer sår tvivl om deres eget forslag om at forbyde tørklæder i folkeskolen. Det skriver DR. - Vi bliver alle sammen klogere i denne her debat, også os, der sidder i kommissionen, siger Lise Egholm, der er tidligere skoleleder på Rådmandsgade Skole på Nørrebro i København, til DR. Hun betegner omtalen af sagen som en mediestorm.

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=VzVBjU91n-g

# data[].attributes.attachment_link.title
Forbudt med tørklæde i skole? | Firben skal på hotelophold!

# data[].attributes.body
https://www.altinget.dk/artikel/carolina-m-maier-revser-toerklaedeforbud-forslaget-er-skammelig-opblaest-og-forudbestilt-propaganda

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kommentar af Carolina Magdalene Maier

Sekretariatschef, Dansk Folkeoplysnings Samråd, folketingskandidat (R)

Kommissionen, der netop har anbefalet et forbud mod tørklæder, består overvejende af medlemmer, som beskuer spørgsmålet om social kontrol ud fra egne personlige erfaringer. Det er ikke bare dårligt håndværk fra regeringen, men også en tendentiøs politisk beslutning.

Carolina Magdalene Maier
Sekretariatschef, Dansk Folkeoplysnings Samråd, folketingskandidat (R)

Dette indlæg er alene udtryk for skribentens egen holdning. Alle indlæg hos Altinget skal overholde de presseetiske regler.

Da anbefalingen om et tørklædeforbud ramte medierne, var min første reaktion en nysgerrighed på, hvilken dokumentation der mon lå bag netop denne anbefaling. Jeg gik ud fra, at 'Kommissionen for den glemte kvindekamp' - i øvrigt et virkeligt politisk farvet navn - havde gennemført en undersøgelse på danske skoler for at kortlægge, hvor mange af de piger, der bærer tørklæde, gør det mod egen vilje.

Jeg ledte og ledte, men intet dukkede op. Sagen er nemlig, at kommissionens anbefalinger er udarbejdet helt uden inddragelse af videnskabelig dokumentation.

Læser man kommissionens første delrapport, hvori anbefalingen om et tørklædeforbud indgår, refereres der i indledningen til en Vive-undersøgelse fra 2020, som viser, at cirka 12 procent af alle børn i undersøgelsen (som omfatter både drenge og piger) har været udsat for mindst én form for hårdhændet opdragelse i løbet af de sidste to måneder. Hvis begge barnets forældre er indvandrere eller efterkommere, er tallet oppe på 36 procent.

Det er et tal, vi naturligvis ikke skal negligere. Og ingen er vel uenig i, at der foregår social kontrol rundt omkring i Danmark. Men at bruge denne undersøgelse som udgangspunkt for en så frihedsindgribende og i min optik politiseret anbefaling er ikke bare dumt. Det er skammeligt.

Læser man længere ned i rapporten til afsnittet om den konkrete anbefaling om et tørklædeforbud, fremgår det da også, at det er kommissionens normative holdning, der er udgangspunkt for anbefalingen.

Kommissionens narrativ er en omgang opblæst propaganda, som ethvert medlem af den burde skamme sig over at lægge navn til
Carolina M. Maier (R)

For eksempel skriver kommissionen, at den "finder det helt forkert, at muslimske piger i en meget ung alder bliver underlagt seksualiserende ærbarhedsnormer og iklædt hovedtørklæde". Bemærk her ordvalget "iklædt hovedtørklæde" - det vidner om et helt bevidst sprogligt forsøg på at få det til at fremstå således, at alle piger med tørklæde er blevet påtvunget dette af deres forældre.

Der er i rapporten flere eksempler på kommissionens manipulatoriske sprogbrug, for eksempel skriver den om pigerne, at "de skal ikke gemmes væk bag et hovedtørklæde, der begrænser dem i deres fysiske udfoldelse og mulighed for frit at lege som andre børn", og længere nede at "nogle skoler forholder sig aktivt til pigers brug af hovedtørklæde (...) andre ser stiltiende til".

Undskyld mig, men siger hvem? Hvordan kan en kommission nedsat af en regering med henblik på at komme med politiske anbefalinger fremsætte så voldsomme påstande uden videnskabeligt belæg herfor?

Kommissionens narrativ er en omgang opblæst propaganda, som ethvert medlem af den burde skamme sig over at lægge navn til.

Det fik mig til at blive nysgerrig på, hvem der egentlig sidder i kommissionen. Så jeg googlede. Og igen blev jeg overrasket. For langt størstedelen af medlemmerne har enten personlige erfaringer med negativ social kontrol eller arbejder med kvinder, der har.

Vi skylder naturligvis de pågældende at anerkende deres indsats mod social kontrol. Men at sammensætte en kommission med personer, der bruger subjektive erfaringer som grundlag for en politisk anbefaling, er godt nok alligevel uprofessionelt.

Lad os kort gennemgå kommissionens medlemmer.

Christina Krzyrosiak Hansen er socialdemokrat og borgmester i Holbæk. Det var hendes kommune, der som en af to kommuner blev udpeget som frikommune på skoleområdet. Det virker umiddelbart besynderligt, at borgmesteren for den kommune, der har arbejdet aktivt for at sætte skolerne fri, nu står i spidsen for en anbefaling, der indskrænker skolernes frihed og sætter spørgsmålstegn ved skolelederes og læreres faglighed.

Ahmad Mahmoud er maskinmester og forfatter til bogen 'Sort land: Fortællinger fra ghettoen'. Han er født i en dansk-palæstinensisk familie. Han beskriver i sin bog en opvækst med tæsk, koranskoler, arrangerede ægteskaber og fastlåste kønsrollemønstre. Mahmoud har deltaget i den offentlige debat om indvandring og integration, blandt andet med budskabet om at den unge generation i indvandrermiljøerne bør tage et opgør med den patriarkalske kultur, der præger nogle af miljøerne.

Anita Johnson er direktør for RED Center mod æresrelaterede konflikter. RED er et tilbud til kvinder, der har været udsat for negativ social kontrol og æresrelateret vold. RED's arbejde er både vigtigt og nødvendigt. Samtidig må vi antage, at de erfaringer, Anita Johnson tager med sig ind i kommissionsarbejdet, er baseret på møder med kvinder, der har været udsat for negativ social kontrol og æresrelateret vold.

Halima El Abassi er socialrådgiver og debattør med dansk-marrokansk baggrund. Hendes historie er rørende. Hun blev gift som 15-årig og fik tre børn. Hun tog en uddannelse som socialrådgiver. Som 28-årig flyttede hun fra sin mand, hvilket førte til et brud med hendes familie og en flugt, fordi hun følte sig truet af sine brødre. På et tidspunkt lod hun sig indlægge på en psykiatrisk afdeling på grund af det store pres, hun oplevede fra sin familie.

Halime Oguz er folketingsmedlem for SF. Hun blev født i Tyrkiet og kom til Danmark, da hun var seks år gammel. Hun voksede op i Vollsmose, og blev som 15-årig forlovet med en mand fra Tyrkiet. Hun fik ophævet forlovelsen, men indgik i et arrangeret ægteskab med en anden mand som 17-årig. Som 28-årig begyndte hun at uddanne sig på trods af mandens ønske, men med sin families støtte.

Kefa Abu Ras er medstifter af og talskvinde for organisationen Søstre mod vold og kontrol. Kefa Abu Ras har været en tur i mediemøllen på grund af en sag, hvor hun truede en forsker fra SDU med en udskamningskampagne, hvis han ikke trak to faglige udtalelser tilbage. Direktøren for Søstre mod vold og kontrol indskærpede efterfølgende overfor Kefa Abus Ras, at ingen må føle sig truet af organisationen.

Lise Egholm er forfatter, foredragsholder og forhenværende leder af Rådsmandsgades Skole. Egholm havde i sin tid som skoleleder stor succes med at påkræve forældre til ikke-etnisk danske børn et aktivt engagement i børnenes skolegang og i skole/hjem-samarbejdet.

Maria Bjørn er underviser på VUC i Lyngby, men er nok mere med i kommissionen på baggrund af sin meget aktive Twitter-konto, hvorfra hun ofte tweeter om ytringsfrihed og social kontrol i muslimske miljøer.

Sofie Danneskiold-Samsøe er lektor på socialrådgiveruddannelsen og medforfatter til bogen 'Æresrelateret social kontrol'. Den har fået blandede anmeldelser, blandt andet af professor i religionssociologi Lene Kühle og adjunkt Mustafa Topal. Begge anerkender vigtigheden af at sætte spot på fænomenet, men kritiserer også bogens manglende inddragelse af nuancer og nysgerrighed på, hvordan vi skal forstå de mennesker, der ikke ser strukturerne som undertrykkende, og på om staten bør påtvinge borgere sin frihedsforståelse. Mustafa Tupal skriver i sin anmeldelse af bogen, at den beskriver minoritetssamfund som et kollektivt patriarkalsk samfund med uforanderlige hierarkier, mens den ikke stiller spørgsmål ved, hvorvidt der findes patriarkalske mønstre i det danske velfærdssamfund.

Roya Moore er medlem af Odense Byråd for Konservative, medlem af Det Nationale Integrationsråd og formand for en forening for etniske minoritetskvinder. Hun er derudover debattør, og hun har blandt andet har forsvaret Konservatives "Stop Nazi-islamisme"-kampagne i et indlæg i Fyens Stiftstidende.

Hvad skal vi med kommissioner, hvis deres mandat er usagligt? I mine øjne er det en omgang forudbestilt propaganda
Carolina M. Maier (R)

Lad mig understrege igen: Hver især bør vi anerkende de kommissionsmedlemmer, der har personlige erfaringer med social kontrol for deres oplevelser. Men når man sammensætter en kommission, som i overvejende grad består af personer, der har negative personlige erfaringer med social kontrol og af personer, der i deres hverdagspraksis ofte møder fænomenet, så bliver spørgsmålet, om kommissionen kan løfte sin opgave på nuanceret og saglig vis? Hvorfor sidder der for eksempel ikke en kvinde i kommissionen, som med stolthed bærer sit tørklæde og definerer sin frihed derigennem?

Udpegningen af medlemmer af kommissionen er ikke bare dårligt håndværk af regeringen. Det er også en tendentiøs politisk beslutning, som vel fra starten har lidt under, at konklusionerne helst skulle føre i retning af anbefalinger om mere statskontrol. Og det undrer vel ingen, at udlændinge- og integrationsminister Kaare Dybvad (S) har udtalt, at han finder kommissionens anbefalinger modige, og at der nu bør iværksættes et arbejde for at undersøge, hvad der, i henhold til Grundlov og konventioner, kan lade sig gøre.

Ingen er overrasket over, at det hele endte, hvor det gjorde. Heldigvis har mit eget parti, Radikale, meget hurtigt taget afstand fra anbefalingen om et tørklædeforbud. Næste skridt må blive, at vi alle forholder os mere kritisk til kvaliteten af anbefalinger, der hviler på så skrøbeligt et grundlag.

Hvad skal vi med kommissioner, hvis deres mandat er usagligt? Og hvordan kan vi på nogen måde fremme tilliden til dansk politik, hvis dette er en siddende regerings fremgangsmåde for at belyse samfundsmæssige problemstillinger? I mine øjne er det en omgang forudbestilt propaganda.

Mere saglighed. Mere faglighed. Flere nuancer. Tak.

Carolina Magdalene Maier

Sekretariatschef, Dansk Folkeoplysnings Samråd, folketingskandidat (R)

cand.scient.soc. (Københavns Uni. 2003)

Christina Krzyrosiak Hansen

Borgmester (S), Holbæk Kommune

ba.soc. (Københavns Uni.)

Politik har aldrig været vigtigere

Få GRATIS nyheder fra Danmarks største politiske redaktion

Da anbefalingen om et tørklædeforbud ramte medierne, var min første reaktion en nysgerrighed på, hvilken dokumentation der mon lå bag netop denne anbefaling. Jeg gik ud fra, at 'Kommissionen for den glemte kvindekamp' - i øvrigt et virkeligt politisk farvet navn - havde gennemført en undersøgelse på danske skoler for at kortlægge, hvor mange af de piger, der bærer tørklæde, gør det mod egen vilje.

Jeg ledte og ledte, men intet dukkede op. Sagen er nemlig, at kommissionens anbefalinger er udarbejdet helt uden inddragelse af videnskabelig dokumentation.

Læser man kommissionens første delrapport, hvori anbefalingen om et tørklædeforbud indgår, refereres der i indledningen til en Vive-undersøgelse fra 2020, som viser, at cirka 12 procent af alle børn i undersøgelsen (som omfatter både drenge og piger) har været udsat for mindst én form for hårdhændet opdragelse i løbet af de sidste to måneder. Hvis begge barnets forældre er indvandrere eller efterkommere, er tallet oppe på 36 procent.

Det er et tal, vi naturligvis ikke skal negligere. Og ingen er vel uenig i, at der foregår social kontrol rundt omkring i Danmark. Men at bruge denne undersøgelse som udgangspunkt for en så frihedsindgribende og i min optik politiseret anbefaling er ikke bare dumt. Det er skammeligt.

Læser man længere ned i rapporten til afsnittet om den konkrete anbefaling om et tørklædeforbud, fremgår det da også, at det er kommissionens normative holdning, der er udgangspunkt for anbefalingen.

Kommissionens narrativ er en omgang opblæst propaganda, som ethvert medlem af den burde skamme sig over at lægge navn til
Carolina M. Maier (R)

For eksempel skriver kommissionen, at den "finder det helt forkert, at muslimske piger i en meget ung alder bliver underlagt seksualiserende ærbarhedsnormer og iklædt hovedtørklæde". Bemærk her ordvalget "iklædt hovedtørklæde" - det vidner om et helt bevidst sprogligt forsøg på at få det til at fremstå således, at alle piger med tørklæde er blevet påtvunget dette af deres forældre.

Der er i rapporten flere eksempler på kommissionens manipulatoriske sprogbrug, for eksempel skriver den om pigerne, at "de skal ikke gemmes væk bag et hovedtørklæde, der begrænser dem i deres fysiske udfoldelse og mulighed for frit at lege som andre børn", og længere nede at "nogle skoler forholder sig aktivt til pigers brug af hovedtørklæde (...) andre ser stiltiende til".

Undskyld mig, men siger hvem? Hvordan kan en kommission nedsat af en regering med henblik på at komme med politiske anbefalinger fremsætte så voldsomme påstande uden videnskabeligt belæg herfor?

Kommissionens narrativ er en omgang opblæst propaganda, som ethvert medlem af den burde skamme sig over at lægge navn til.

Det fik mig til at blive nysgerrig på, hvem der egentlig sidder i kommissionen. Så jeg googlede. Og igen blev jeg overrasket. For langt størstedelen af medlemmerne har enten personlige erfaringer med negativ social kontrol eller arbejder med kvinder, der har.

Vi skylder naturligvis de pågældende at anerkende deres indsats mod social kontrol. Men at sammensætte en kommission med personer, der bruger subjektive erfaringer som grundlag for en politisk anbefaling, er godt nok alligevel uprofessionelt.

Lad os kort gennemgå kommissionens medlemmer.

Christina Krzyrosiak Hansen er socialdemokrat og borgmester i Holbæk. Det var hendes kommune, der som en af to kommuner blev udpeget som frikommune på skoleområdet. Det virker umiddelbart besynderligt, at borgmesteren for den kommune, der har arbejdet aktivt for at sætte skolerne fri, nu står i spidsen for en anbefaling, der indskrænker skolernes frihed og sætter spørgsmålstegn ved skolelederes og læreres faglighed.

Ahmad Mahmoud er maskinmester og forfatter til bogen 'Sort land: Fortællinger fra ghettoen'. Han er født i en dansk-palæstinensisk familie. Han beskriver i sin bog en opvækst med tæsk, koranskoler, arrangerede ægteskaber og fastlåste kønsrollemønstre. Mahmoud har deltaget i den offentlige debat om indvandring og integration, blandt andet med budskabet om at den unge generation i indvandrermiljøerne bør tage et opgør med den patriarkalske kultur, der præger nogle af miljøerne.

# data[].attributes.attachment_link.title
Carolina M. Maier: Tørklædeforbuddet er skammelig, opblæst og forudbestilt propaganda

# data[].attributes.attachment_link.description
Kommentar af Carolina Magdalene Maier Sekretariatschef, Dansk Folkeoplysnings Samråd, folketingskandidat (R) Kommissionen, der netop har anbefalet et forbud mod tørklæder, består overvejende af medlemmer, som beskuer spørgsmålet om social kontrol ud fra egne personlige erfaringer. Det er ikke bare dårligt håndværk fra regeringen, men også en tendentiøs politisk beslutning.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Indledning

Skal kvinder have lov at bære tørklæde, når de arbejder som kassedamer, dagplejemødre eller dommere? Skal piger i folkeskolen have lov at dække håret med henvisning til deres religiøse overbevisning? Er kvinder, der bærer tørklæde, dårligt integrerede og undertrykte? Eller er det tværtimod et tegn på vellykket integration, at tørklædeklædte kvinder færdes i alle dele af det offentlige rum? Udgør burkaer et sikkerhedsproblem? Spørgsmål som disse har i mange år været en del af en ofte meget følelsesladet debat om muslimske kvinders tørklæde - og andre former for tildækning af kroppen. Debatten er præget af forskellige syn på islam, på religionens rolle i samfundet og på sammenhængen mellem påklædning, kønsroller og politisk ideologi. Den dukker op med jævne mellemrum - som regel med udgangspunkt i konkrete sager eller lovforslag. Også i mange andre vestlige lande diskuteres brugen af tørklæde, men med andre udgangspunkter end i Danmark, fordi reglerne omkring religiøse symboler i det offentlige rum og forholdet mellem religion og politik varierer fra land til land.
En ny dom fra EU-Domstolen fra juli 2021 slår fast, at arbejdsgivere - under visse omstændigheder - godt må forbyde deres medarbejdere at bære tørklæde.

Den muslimske kvinde Aya Amal i debat med journalist Martin Krasnik om klædedragten niqab. DR2, 2016-05-16.

Introduktion til Tørklædedebatten

Hvad handler tørklædedebatten om?

Debatten om brug af tørklæder handler dels om praktiske problemer og dels om, hvilke signaler beklædningen udsender. Praktiske problemer kan opstå i skolen, når muslimske piger ønsker at have tørklæde på i gymnastik- og svømmeundervisningen. Det kan også volde problemer på arbejdsmarkedet, hvis kvinder ønsker at bære tørklæde ved maskiner, hvor tørklædet kan komme i klemme. Desuden mener nogle arbejdsgivere, at det kan være et problem for deres økonomi, hvis virksomhedens kunder ikke bryder sig om tørklædeklædte medarbejdere og derfor vælger at handle andre steder.

En anden del af debatten handler om, hvorvidt piger og kvinder, der bærer tørklæde, gør det, fordi de bliver tvunget til det af deres forældre, mænd eller af religiøse overhoveder - eller fordi de på anden måde er underlagt social kontrol eller pres. Det diskuteres også, hvorvidt tørklædet skal ses som et tegn på støtte til et samfund, hvor politik og religion blandes, eller som et udtryk for antidemokratiske holdninger. Ligeledes diskuteres det, om tørklædet i sig selv signalerer et undertrykkende syn på kvinden eller en negativ holdning til ikkemuslimer.

Hvilke religiøse grunde kan der være til at bære tørklæde?

Nogle muslimske kvinder mener, at det er en religiøs pligt eller i hvert fald anbefalet i Koranen at bære tørklæde. Ofte forklarer de den religiøse anbefaling med, at håret er en del af kvindens skønhed, som hun ikke bør dele med hvem som helst, men reservere til sin ægtefælle. De går altså med tørklæde, fordi de ønsker at leve op til religionens forskrifter. Andre opfatter det som en vigtig del af deres identitet som muslimer. Det gælder bl.a. en del unge kvinder, hvis forældre ikke går så meget op i islam, som de selv gør.

Hvilke politiske, identitetsmæssige og kulturelle grunde kan der være til at bære tørklæde?

Nogle ønsker at udsende et signal om, at de går ind for sharia, dvs. islamisk lov, mens andre forsøger at udvise loyalitet over for muslimer, der lider undertrykkelse - fx palæstinensere. Endnu andre bruger tørklædet som et oprør mod det, de opfatter som samfundets fjendtlighed over for muslimer og islam. Tørklædet kan også være en protest mod kvinden som sexsymbol. Beklædningen kan ses som en frigørelse, da kvinden er fri for at tiltrække sig mænds opmærksomhed med sit udseende.

Nogle ønsker at signalere dydighed, dvs. at de ikke flirter eller dyrker sex med forskellige mænd. Andre bærer tørklæde, fordi det er en tradition i deres familie. De føler det naturligt, men tænker måske ikke så meget over, hvad det mere præcist betyder. Andre går med tørklæde, fordi de synes, at det er pænt og feminint. Der findes desuden forskellige typer af tørklæder og forskellige måder at binde det på, og ens valg af tørklæde og måden, man binder det på, kan signalere tilhørsforhold til en bestemt religiøs eller etnisk gruppering.

Hvilke sikkerhedsmæssige eller praktiske grunde kan der være til at bære tørklæde?

Nogle bærer tørklæde, fordi de mener, at det gør dem mere frie. De kan bevæge sig mere frit, fordi de føler, at tørklædet beskytter dem mod mænds blikke, og at de bliver bedømt på deres intelligens og ikke på deres udseende. I Frankrig er der desuden eksempler på, at unge kvinder fra indvandrerfamilier går med tørklæde for at beskytte sig mod voldtægter og chikane i forstadsghettoerne.

Nogle muslimske kvinder fremhæver, at tørklædet er en praktisk foranstaltning, der beskytter deres hår mod støv og snavs. Denne grund er dog nok mere udbredt i muslimsk dominerede lande, hvor det at bruge tørklæde er almindeligt udbredt, end i fx Danmark, hvor især yngre muslimske kvinder ofte forklarer, at deres beslutning om at gå med tørklæde er et bevidst valg foretaget efter længere overvejelser af både teologisk, identitetsmæssig, politisk og social karakter. Den hygiejnemæssige fordel ved at bære tørklæde fremhæves af sundhedspersonale og ansatte på fabrikker, hvor der forarbejdes fødevarer, ligesom det nævnes i kultursociolog Birgitte Rahbeks kronik "Et slør, flere slør" i Politiken (se kilder).

Hvorfor mener nogen, at tørklædet er undertrykkende?

Nogle kvinder og piger bliver af deres mænd eller forældre tvunget til at bære tørklæde eller føler sig presset, fordi deres familie eller omgangskreds mener, at man skal bære tørklæde for at være 'en god pige', 'en dydig kvinde' eller 'en ordentlig muslim'. Den iranskfødte forfatter Chahdortt Djavann beskriver i bogen Kast sløret! (se kilder) tørklædet som et kvindeundertrykkende symbol, der gør selv små piger til seksualobjekter, ligesom hun hævder, at "hele den mandlige kønskonstruktion i islam hviler på kvindens blufærdighed og skam".

I en kronik i Politiken (se kilder) drager filminstruktør Pernille Rübner-Petersen en parallel mellem bh og tørklæde og hævder, at begge beklædningsgenstande er udtryk for "en grundlæggende sexobjektgørelse gennem en bestemt dresscode", og at tørklædet ligesom bh'en som funktion synes "at gøre hende anstændig samtidig med, bag om denne påførte anstændighed, at definere hende som seksualobjekt".

Bliver kvinder tvunget til at bære tørklæde?

Flertallet af muslimske mænd i Danmark tillægger det ikke ret stor betydning, om deres hustruer bærer tørklæde. Det viste interviewundersøgelsen IntegrationsStatus, der omhandler integration i Danmark 2007 (se kilder). I undersøgelsen svarede 66 procent af mændene, at det ikke eller slet ikke er vigtigt for dem, at deres kone bærer tørklæde, mens 29 procent svarede, at det er meget vigtigt eller vigtigt. Blandt de interviewede svarede 22 procent af mændene og 29 procent af kvinderne, at det er vigtigt eller meget vigtigt for dem, at deres datter bærer tørklæde.

Også en undersøgelse foretaget blandt muslimske kvinder med tyrkisk baggrund i Tyskland viste, at et flertal af de tørklædebærende kvinder havde taget det på af egen fri vilje. Dog svarede 40 procent af kvinderne i den tyske undersøgelse, at pres fra deres mor også har haft indflydelse på deres beslutning. Undersøgelsen blev foretaget af Konrad Adenauer-stiftelsen og refereres i rapporten Das Kopftuch - Entschleierung eines Symbols? (se kilder).

Ligeledes fremgik det af den såkaldte 'burka-rapport' fra Københavns Universitet (se kilder), at de få kvinder i Danmark, der bærer burka eller anden form for heldækkende beklædning ifølge en række interview med kvinderne selv, har valgt en så konsekvent form for tildækning, fordi de ønsker at efterligne profeten Muhammeds hustruer og udføre gode gerninger, som giver belønning i det hinsides, og for at undgå at blive betragtet som sexobjekter. Flere af kvinderne fremhævede, at de havde valgt at bære burka, selv om deres ægtefælle eller øvrige familie var imod det, og selv om det gav dem problemer, bl.a. i form af manglende adgang til uddannelsesinstitutioner og chikane i det offentlige rum.

Hvad siger Koranen og andre islamiske kilder om at bære tørklæde?

Der er kun få vers i Koranen - muslimernes hellige bog - der direkte omhandler kvindens klædedragt. Disse vers er blevet fortolket som religiøse begrundelser for, at muslimske kvinder skal gå med tørklæde. De mest kendte vers er sura 24, vers 31 i den nye danske oversættelse af Koranen (se kilder). Her står: "Sig til de troende kvinder, at de skal holde øjnene for sig selv og vogte over deres køn; de må ikke fremvise deres pryd, bortset fra det deraf, der er synligt, og de skal lægge deres hovedslør hen over deres halsudskæring. De må kun fremvise deres pryd for deres ægtemænd, deres fædre og deres svigerfædre, deres sønner og deres ægtemænds sønner, deres brødre og deres brødres og søstres sønner, deres kvinder, deres slavinder, deres mandlige tjenere uden kønsdrift og børn, der intet ved om kvinders private kropsdele."

Desuden henvises der ofte til sura 33, vers 59: "Profet! Sig til dine hustruer og dine døtre og til de troendes kvinder, at de skal trække noget af deres overklædning ned over sig. Således vil de lettest blive genkendt og ikke blive forulempet."

Desuden er der i nogle af fortællingerne om profeten Muhammed anvisninger om kvindens klædedragt. De fleste muslimer mener, at disse beretninger skal læses som en forklaring eller uddybning af Koranens forskrifter, men der er ikke enighed om, hvilke af beretningerne der er troværdige.

Hvordan tolker muslimer disse tekster?

Det er meget forskelligt, hvordan muslimer tolker Koranen og beretningerne om profeten Muhammed. Nogle muslimer mener, at kvinder bør dække deres hår. Andre mener, at de bør dække hele deres krop, andre igen er af den overbevisning, at de også bør dække ansigtet. Men der er også muslimer, der mener, at kvinder blot skal gå tækkeligt klædt, hvilket ikke behøver at betyde, at de skal dække håret. Denne holdning giver den danske konvertit Aminah Tønnsen Echammari udtryk for i bogen Islam i europæisk klædedragt (se kilder).

I de fleste muslimske lande er der ingen regler, der kræver, at kvinder skal gå med tørklæde. Men i bl.a. Iran og Saudi-Arabien er der meget strenge regler for kvinders påklædning. Nogle af de forskellige tolkninger af kvindens rolle i islam og af kravet om tildækning gennemgås i bogen Muslim (se kilder).

Blandt muslimske kvinder i Danmark er det ifølge interviewundersøgelsen IntegrationsStatus foretaget i 2007 (se kilder) især kvinder fra Libanon, Palæstina, Somalia og Irak, der bærer tørklæde. Af alle de adspurgte muslimske kvinder i undersøgelsen svarede 42 procent, at det er meget vigtigt eller vigtigt for dem at bære tørklæde, mens 48 procent svarede, at det ikke eller slet ikke er vigtigt for dem.

Danske og udenlandske regler om tørklæder

Hvilke danske regler er der om at bære tørklæde?

Der findes ingen love, der specifikt handler om tørklæder. På arbejdsmarkedet generelt er der ingen regler om tørklæder, men der er forbud mod at diskriminere på baggrund af religiøse tilhørsforhold, hvilket fremgår af Lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet (se kilder).

På offentlige arbejdspladser er det generelt op til de enkelte institutioner at tage stilling til konkrete sager om påklædning. Der er fx ingen nationale regler om, hvordan elever og lærere skal være klædt i folkeskolen, gymnasiet eller andre skoler. Det er op til den enkelte skoles ledelse. Det fremgår af Bekendtgørelse om foranstaltninger til fremme af god orden i folkeskolen (se kilder).

I maj 2009 blev der vedtaget en ændring af Retsplejeloven (Forslag til lov om ændring af retsplejeloven (Dommeres fremtræden i retsmøder)) (se kilder), som betyder, at det blev forbudt for juridiske dommere at bære religiøse eller politiske symboler i retten. Nævninge og domsmænd er dog ikke underlagt reglen, og der har været eksempler på muslimske kvindelige lægdommere med tørklæde i retssager ved landsretterne.

Det er heller ikke tilladt at bære tørklæde som en del af uniformen i det danske forsvar, ligesom det heller ikke er tilladt at bære tørklæde som tjenestegørende i politiet.
Efter flere års intens debat for og imod indførte regeringen den 1. august 2018 et såkaldt tildækningsforbud, populært kaldet 'burkaforbuddet'. Loven var en udvidelse af det såkaldte maskeringsforbud fra 2000, som kom i kølvandet på en række demonstrationer med maskerede besættere. I 2018 blev dette forbud udvidet til at gælde al tildækning af ansigtet, som ikke tjener et "anerkendelsesværdigt formål". Formålet var at forhindre, at muslimske kvinder kunne bære niqab eller burka i det offentlige rum.

Dansk Folkeparti har flere gange stillet forslag om lovgivning, der skal forbyde det muslimske tørklæde i offentlige institutioner i Danmark, senest i oktober 2020, fremgår det af artiklen "Ekspert: Dansk Folkeparti rammer ved siden af med nyt forslag om tørklædeforbud" i Kristeligt Dagblad (se kilder). Der har dog hidtil ikke været flertal for forslagene.

Hvilke regler er der for tørklæder på offentlige arbejdspladser?

Der findes ingen generelle regler, der forbyder offentligt ansatte at bære tørklæde, bortset fra reglen fra 2008 om juridiske dommere ved danske domstole. Justitsministerens begrundelse for forbuddet var, at dommerne skal fremstå neutrale og upartiske, så borgerne kan have fuld tillid til, at de dømmer efter lovene.

Daværende velfærdsminister Karen Jespersen (V) udtalte efterfølgende, at hun ønsker, at forbuddet skal udvides til ikke kun at gælde juridiske dommere, men også nævninge og domsmænd. Statsministeren afviste forslaget med det argument, at lægdommere og nævninge skal afspejle befolkningen, og det vil et forbud mod tørklæder forhindre. Også Dansk Folkepartis forslag om et tørklædeforbud for alle offentligt ansatte afvises af regeringen, ligesom et forslag fra partiet om, at sundhedspersonale skal forbydes at bære religiøse symboler, er blevet afvist. Det afvises også af Institut for Menneskerettigheder, hvor juridiske eksperter har vurderet, at begge forslag vil være i strid med internationale konventioner og med den danske lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet.

Hvilke forholdsregler tager virksomhederne angående tørklæder?

Dansk Supermarked indførte i 2000 særlige 'uniformsregler', der bl.a. betyder, at alle ansatte, der har direkte kontakt med kunderne, ikke må bære tørklæde. Det skete kort efter, at Magasin du Nord var blevet dømt for diskrimination, fordi de nægtede at have en erhvervspraktikant med tørklæde. Men Dansk Supermarkeds informationschef, Poul Guldborg, siger, at det ikke er et forbud direkte rettet mod tørklæder: "Det har at gøre med, at vi som virksomhed ønsker at fremstå som politisk, religiøst og kulturelt neutrale," siger han i artiklen "Håret frit" i Weekendavisen i 2003 (se kilder).

En del virksomheder har valgt at lave en særlig uniform, hvor der indgår et tørklæde med virksomhedens logo. De kvinder, der ønsker at bære tørklæde, kan så bruge uniformstørklædet, når de er på arbejde. Det gælder fx Coop Danmark. Flere offentlige arbejdspladser, blandt andre en række hospitaler, har også lavet særlige tørklæder, der passer til sygehusets arbejdstøj.

Hvad siger Den Europæiske Menneskerettighedskonvention om at bære tørklæde?

Der står intet om tørklæder i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Men opfatter man det at bære tørklæde som religiøst betinget, er det relevant at kigge på konventionens artikel 9 (se kilder). Her står der:
"Stk. 1. Enhver har ret til at tænke frit, til samvittigheds- og religionsfrihed; denne ret omfatter frihed til at skifte religion eller overbevisning såvel som frihed til enten alene eller sammen med andre, offentligt eller privat at udøve sin religion eller overbevisning gennem gudstjeneste, undervisning, religiøse skikke og overholdelse af rituelle forskrifter."
"Stk. 2. Frihed til at lægge sin religion eller overbevisning for dagen skal kun kunne underkastes sådanne begrænsninger, som er foreskrevet ved lov og er nødvendige i et demokratisk samfund af hensyn til den offentlige sikkerhed, for at beskytte offentlig orden, sundheden eller sædelighed eller for at beskytte andres ret og frihed."

Hvordan tolkes Den Europæiske Menneskerettighedskonvention i forhold til tørklæder?

Den kan umiddelbart opfattes, som om muslimske kvinder har ret til at bære tørklæde, hvis de gør det af religiøse årsager, men man skal lægge mærke til, at der i stk. 2 står, at ens frihed til at udøve sin religion kan begrænses for at "beskytte andres ret og frihed". Flere sager ved Den Europæiske Menneskeretsdomstol i Strasbourg viser, at dette er en vigtig begrænsning. Den svenske uddannelsesstyrelse, Skolverket, valgte at lægge vægt på denne begrænsning i religionsfriheden, da de i 2003 vurderede, at skoler har ret til at forbyde elever at bære hovedklæde, der forhindrer lærerne i at se deres ansigtsudtryk.

I juli 2021 kom der en afgørelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, som betød, at arbejdsgivere i alle EU-medlemslande har ret til at fyre deres medarbejdere, hvis de bærer symboler, der viser deres politiske, ideologiske eller religiøse overbevisning. Begrundelsen for dommen var, at forbuddet "kan være berettiget af arbejdsgivernes behov for at præsentere sig på en neutral måde over for kunderne og forhindre sociale konflikter".

Samtidig understregede domstolen, at der kan være forbehold i de enkelte medlemslande, der alligevel gør det ulovligt for arbejdsgivere at diktere medarbejderes beklædning. Det fremgår af artiklen "EU-domstol: Virksomheder må godt fyre ansatte for at bære tørklæde - på én betingelse" i Politiken (se kilder). Af samme artikel fremgår det, at virksomheder, der ikke vil tillade kvinder med tørklæde - eller andre ansatte, hvis påklædning afspejler deres religiøse, politiske eller ideologiske ståsted - at arbejde i kunderelaterede funktioner, skal tilbyde disse ansatte et andet job, hvis virksomheden ikke får yderligere omkostninger ved at tilbyde jobbet.

Hvordan er reglerne i andre lande?

Mange lande i Europa har indført regler, der helt eller delvist forbyder brug af tørklæde eller ansigtsslør, og endnu flere lande har diskuteret forslag om at indføre sådanne forbud. En rapport fra 2018 bestilt af Open Society Foundations viste, at kun seks lande i EU - Kroatien, Cypern, Grækenland, Polen, Portugal og Rumænien - har undladt at forbyde hovedtørklæder eller ansigtsslør i en eller anden form eller at diskutere et forslag om at gøre det. Det fremgår af debatindlægget "Vi kvinder vil selv bestemme, hvad vi vil have på" i Politiken (se kilder).

Hvordan er reglerne i Sverige?

Der er ingen faste regler for, hvornår det er tilladt kvinder og piger på arbejdsmarkedet og skoler at bære tørklæde. Men den svenske uddannelsesstyrelse, Skolverket, lavede i 2003 en regel om, at de enkelte skoler kan forbyde elever at gå tildækket, hvis det er til gene for undervisningen. Der har også været forslag fremme om at forbyde tørklæder i børnehaver og skoler, men der har hidtil ikke været politisk flertal for at lovgive på området. I 2012 kom de svenske uddannelsesmyndigheder frem til, at et tørklædeforbud i skolen strider mod den svenske religionsfrihed og lov mod diskrimination.

Dog har flere kommuner i Skåne siden lavet regler, som forbyder elever og/eller lærere i folkeskolerne at bære tørklæde. Det fremgår af artiklen "Svensk tørklædeforbud fører til demonstrationer" i Kristeligt Dagblad (se kilder). I Sverige har det siden 2006 været tilladt at bære tørklæde i hæren.

Hvordan er reglerne i Norge?

I februar 2009 meddelte den norske justitsminister, at han ville lave en ny forordning for politiets arbejde, som tillod muslimske kvinder at bære hijab - tørklæde, som dækker hår og hals, men ikke ansigt - i tjenesten. Men efter modstand fra baglandet i ministerens Arbejderpartiet besluttede ministeren få uger senere at trække forslaget til en ny forordning tilbage.

Til gengæld besluttede domstolsadministrationen i Norge i juni 2010, at det - trods planer om et forbud mod tørklæder blandt ansatte ved domstolene - fortsat skal være tilladt at bære hijab i norske domstole. Det betyder, at fagdommere, retsbetjente og andre ansatte fortsat - ligesom lægdommere - kan bære tørklæde i retsbygningerne.

Hvordan er reglerne i Tyskland?

Indtil 2003 var der ikke nogen love i Tyskland, der forbød tørklæder på arbejdsmarkedet. Heller ikke i parlamentet er der nedskrevne regler om de folkevalgtes påklædning, men der er en indbyrdes aftale mellem partierne om, at ingen optræder med religiøse symboler under parlamentsdebatter.

I 2003 afgjorde forfatningsdomstolen, at de enkelte delstater havde mulighed for at vedtage lokale regler og love, der forbød brug af religiøse symboler i skolerne og på andre offentlige arbejdspladser. Herefter vedtog en række delstater love, der lægger begrænsninger på eller helt forbyder brugen af religiøs påklædning i offentlige skoler. En række delstater har desuden indført lovgivning, der forbyder brug af religiøse symboler blandt dommere.

I 2015 afgjorde den tyske forfatningsdomstol imidlertid, at det forbud, der blev indført i 2003, strider mod forfatningens bestemmelser om religionsfrihed. Et forbud kan dog opretholdes i særlige tilfælde, hvis et muslimsk tørklæde eksempelvis skaber uro blandt eleverne. Det fremgår af Ritzau-artiklen "Tysk tørklædeforbud for lærere er ophævet" (se kilder).

Hvordan er reglerne i Frankrig?

I Frankrig har der siden 1905 været adskillelse af stat og religion, men der har ikke været klare retningslinjer for brug af tørklæde. Generelt er loven dog blevet tolket som et forbud mod at bære tydelige religiøse symboler i fx parlamentet. En sag i 1989, hvor to elever i 8. klasse blev bortvist fra skolen, førte til, at Forvaltningsrådet - den øverste franske domstol i forvaltningsretlige spørgsmål - afgjorde, at det ikke er tilladt at bære synlige religiøse eller politiske tegn i skolen.

I 1994 blev der ansat en statslig mægler, som skulle tage sig af konflikter om religiøs påklædning. De fleste sager blev herefter i en årrække løst sådan, at de muslimske piger fik lov at bære tørklæde, men ikke burka eller andre former for tildækning. Også jødiske elever, der ønskede at bære kippa (jødisk kalot), og kristne elever, der ønskede at bære kors, fik typisk tilladelse. I 2004 vedtog det franske parlament imidlertid en lov, som forbyder religiøse kendetegn i offentlige skoler og på universiteter.

I 2010 vedtog først det franske Underhus og siden Senatet desuden en lov, som forbyder brug af burka eller lignende tilsløring og tildækning i det offentlige rum. Loven definerer det offentlige rum bredt, så det omfatter alle gader og veje, lokaler som butikker, biografer, restauranter og markeder, der er åbne for offentligheden, samt alle offentlige bygninger. En lignende lov blev vedtaget i Belgien i april 2010.

Hvordan er reglerne i Tyrkiet?

Da den tyrkiske republik blev grundlagt for snart 100 år siden, blev det forbudt at bære tørklæde i offentlige bygninger, fx parlamentet, gymnasier, universiteter og offentlige kontorer, og det var også forbudt for offentligt ansatte såsom dommere, læger på offentlige hospitaler samt politibetjente at bære tørklæde. Det skyldtes, at det moderne Tyrkiet blev skabt på resterne af Osmannerriget, som var et muslimsk imperium, og stifteren af det moderne Tyrkiet, Kemal Atatürk, ønskede at tage afstand fra mange af traditionerne i Osmannerriget. Han anså tørklædet for at være et symbol på kvindens manglende rettigheder og forbød derfor tørklæde i offentlige bygninger.

Det tyrkiske regeringsparti, AK, der har siddet på magten siden 2002, har imidlertid ændret afgørende på reglerne. I 2008 vedtog et flertal i parlamentet en lov, der gjorde det tilladt for kvinder at bære bestemte former for tørklæde på universiteterne. Loven medførte stærke protester fra borgere, der frygtede en islamisering, og en gruppe borgere klagede til forfatningsdomstolen. I juni 2008 afgjorde domstolen, at loven stred imod forfatningens regler om adskillelse af politik og religion, og domstolen annullerede den nye lov. Siden valgte et stigende antal universiteter dog at se igennem fingre med, at kvindelige studerende mødte op med tørklæde på, siden 2010 er reglerne om brug af tørklæde i det offentlige rum og offentlige institutioner løbende blevet lempet, så det nu er tilladt at bære tørklæde på uddannelsesinstitutioner, i politik, i politiet - og fra 2017 også i militæret. Det fremgår af Ritzau-artiklen "Tyrkiet ophæver tørklædeforbud for kvinder i militæret" (se kilder).

Er du biblioteksbruger eller elev?

# data[].attributes.headline
Hvorfor mener nogen, at det er problematisk at bære tørklæde?

# data[].attributes.subject
Hvorfor mener nogen, at det er problematisk at bære tørklæde?

# data[].attributes.body
Kommissionen for den glemte kvindekamp mener at hvis vi ændre på dette ændre vi også på forskellen mellem "os" og "dem".

# data[].attributes.headline
Tørklædeforbud i Frankrig i forhold til Danmark

# data[].attributes.subject
Tørklædeforbud i Frankrig i forhold til Danmark

# data[].attributes.body
I  2004 indførte Frankrig et forbud på at bære religiøse symboler i landets offentlige skoler, heriblandt hovedtørklæde.
Hvis vi ser på, hvordan det gik i Frankrig efter forbuddet førte det til en kæmpe konflikt.
I Frankrig medførte det til flere demonstrationer og i protest mødte piger kronragede op i skole. I Danmark har der allerede været gang i demonstrationer mod forbuddet og der vil kun komme flere, hvis det faktisk bliver indført. Erfaringen fra, hvad der skete efter tørklædeforbuddet i Frankrig tegner altså ikke godt, hvis vi skal ud for det samme i Danmark.

# data[].attributes.body
Flertallet i folkeskoler siger nej til tørklædeforbuddet.
I en Voxmeter-måling svarede 56,1% nej til tørklædeforbud, mens 15,7 svarede, at de er i tvivl. De sidste procenter svarede ja.

Hvad er en Voxmeter-måling?
En undersøgelse lavet af et dansk analyseinstitut, der er specialiseret i samfundsundersøgelser.

# data[].attributes.body
Pia Kjærsgaard mener, at ”Tørklæder hører ikke hjemme i Danmark, der vil forbyde eksempelvis skolepiger at bære tørklæder i skolen.” Ifølge politikeren, Kjærsgaard hører tørklædet ikke hjemme i Danmark, da hun mener det en helt anden kultur med andre værdier, end, hvad hun i hendes optik, mener er danske.

# data[].attributes.body
Mange arbejdspladser mener at muslimske kvinder ikke skal bærer tørklæde da det kan skabe utryghed for kunderne, og derfor vil arbejdspladserne ikke ansatte muslimske kvinder, der har tørklæde på eller har valgt at fyre dem. Denne debat handler derfor, om hvilke signaler tørklædet udsender, samt hvordan de modtages blandt den danske befolkning.

# data[].attributes.headline
Vi vil gerne undersøge, hvordan man kan foreslå et tørklædeforbud, hvis vi har religionsfrihed i Danmark.

# data[].attributes.subject
Vi vil gerne undersøge, hvordan man kan foreslå et tørklædeforbud, hvis vi har religionsfrihed i Danmark.

# data[].attributes.body
Religionsfrihed er friheden til at dyrke, hvilken som helst religion og for nogen muslimer indeholder det også at bære tørklæde.

Jens Elo Rytter siger
»Det er en diskrimination, som vil være i strid med både Grundloven og Menneskerettighedskonventionen,«

forslaget bryder også paragraf§ 67 i grundloven

# data[].attributes.body
Vi vil gerne undersøge hvad de muslimske børn siger til dette forslag og hvordan de rammer dem

# data[].attributes.body
Og hvordan lærerne har tænkt sig at håndtere det hvis en muslimsk pige møder op i skole med tørklæde på

(Sender de hende hjem)
(skælder de hende ud)
(Er de ligeglade hvis de ikke selv er enige med reglen)

# data[].attributes.headline
hvilken negativ effekt vil et tørklædeforbud medføre?

# data[].attributes.subject
hvilken negativ effekt vil et tørklædeforbud medføre?

# data[].attributes.body
Jeg ville tro at et stort modreaktion ville ske imod regeringen. Jeg tror der ville være mange demonstrationer.

# data[].attributes.body
Vi vil gerne undersøge hvad problemet med tørklæderne er.

Hvorfor skal der være forbud.

Hvordan kan det overhovedet være et forbud når vi har religionsfrihed

# data[].attributes.body
I slutningen af august foreslog kommissionen blandt andre anbefalinger at forbyde piger at bære hovedtørklæde i grundskolen, hvilket vakte en kæmpe debat.

# data[].attributes.body
Vi undrer os over hvad det store problem med tørklæderne er? Hvorfor skal de forbydes og hvorfor kun lige i folkeskolen? Hvordan har de tænkt sig at håndtere det hvis forslaget bliver vedtaget og hvad vil danskerne sige til det

# data[].attributes.body
I Danmark er det ulovligt at tildække sit ansigt, dvs. at hvis man eksempelvis bære burka, kan man få en bøde. Bøden er fra 1.000 til 10.000 kr. alt efter om hvor mange gange man har brudt loven.

# data[].attributes.body
I gamle dage var der fiskekoner i Danmark, de gik rundt med tørklæder, primært for at beskytte deres hår mod vinden.