# data[].attributes.body
Cankar pripoveduje o ljubezni do svoje mame in o njeni sliki, ki jo je sam narisal, ko se je zavedel, da bo mater kmaru umra. Skrbno jo je hranil, s seboj nesel celo na Dunaj, kjer jo je kasneje izgubil med papirji. Po dolgem času iskanja, je našel samo papir z zbledelo vsebino. Ugotovil je, da slike ne bo potreboval saj bo njeno podobo za vedno imel v srcu.

# data[].attributes.body
Deček živi z mamo v revščini, vendar ga ima mama zelo rada in zanj skrbi. Nekega dne mu pripravi skodelico kave, čeprav nima veliko denarja. Želi ga razveseliti in mu pokazati svojo ljubezen. Deček je tisti dan slabe volje in je jezen. Ko mu mama ponudi kavo, je ne želi sprejeti. Govori nesramno in prizadene mamo. Mama ostane tiho in ga žalostno gleda. Ni jezena, ampak žalostna. Deček ne razmišlja o tem, kaj je naredil. Kasneje odraste in se spomni tega dogodka. Razume, da je mama naredila nekaj lepega zanj. Zave se, da je bila kava znak njene ljubezni. Postane mu zelo žal za njegovo vedenje. Želi si, da bi se lahko opravičil. A mame ni več ob njem. Ta spomin ga boli celo življenje.

# data[].attributes.body
Črtica se prične z mislijo o »štrboncljih« in o poetičnih poskušanj, ki jih je imel. Danes še sam ne ve kako je rimal štrbonclje, vendar so se mu zdeli rimanja vredni. Čeprav je sam poskušal narediti pesmi, so se mu pesmi, ki so bile v šolskem berilu zdele obupne. Ko so brali povesti v šoli o hudobnem Mihcu in o pridnem Janezku. Čeprav je bil Mihec hudoben je bil z vsem srcem zanj, saj po njegovem mišljenju je bil fant, Janezek pa mevža. Nato so brali pesmi o mravlji in kobilici, kjer je spet bil za nasprotno stran. Ampak knjige, ki jih je bral doma so bile drugačne. Zdelo se mu je, da so v zgodbah, ki jih je bral, liki resnični, vendar se jih ni moral dotakniti ali otipati. Ko je bral pesmi doma, so se mu tudi zdele drugačne od tistih, ki jih je bral v šoli, saj so bile »gladke, sladke in vzdihujoče,« katere je bral v »Zvonu.« En dan pa je slišal mater, ki je očeta spraševala, čemu mu nosi zahtevne knjige, ki jih ne razume. Oče pa ji je odvrnil, da mora znati brati, četudi knjig ne razume.

# data[].attributes.body
Črtica Hrepenenje iz zbirke Moje življenje prikazuje močno notranjo željo po nečem lepšem in boljšem, kar pa ostaja nedosegljivo. Izpovedovalec opisuje občutke praznine, žalosti in nemira, ki ga spremljajo skozi življenje. Hrepenenje ni vezano le na konkretne stvari, ampak predstavlja splošno človekovo željo po sreči in izpolnitvi. V besedilu se kaže tudi razočaranje nad resničnostjo, ki ne ustreza njegovim sanjam. Avtor uporablja čustven, liričen slog, s katerim poudari globino svojih občutkov. Hrepenenje je prikazano kot stalni del človekovega notranjega sveta. Črtica tako izraža univerzalno izkušnjo človeka, ki vedno išče nekaj več, kot mu ponuja realnost.

# data[].attributes.body
Črtica Oko spomina iz zbirke Moje življenje govori o spominih in preteklosti izpovedovalca. Skozi spomine obuja trenutke iz otroštva, ki so povezani s toplino, domom in materjo. Preteklost je prikazana kot nekaj lepega, a hkrati nedosegljivega, saj se vanjo ne more vrniti. Spomini mu prinašajo tolažbo, vendar tudi bolečino zaradi minljivosti časa. Avtor poudarja, kako pomembno vlogo imajo spomini pri oblikovanju človekove identitete. Slog pisanja je čustven in poln nežnih podob. Črtica izraža hrepenenje po izgubljeni bližini in varnosti. Skupaj s tem pa pokaže, da človek živi med preteklostjo in sedanjostjo.