# data[].attributes.body
inclou la teoria de les Idees o Formes, on defensa que la realitat és una còpia d’un món perfecte i immutable d'idees.

# data[].attributes.body
subratlla la realitat tangible i observable. A diferència de Plató, Aristòtil creu que el coneixement prové de l’experiència.

# data[].attributes.body
Aristòtil va criticar diversos aspectes de les idees de Plató, especialment en relació amb la seva teoria de les idees. Concepció de la veritat: Aristòtil considerava que la veritat estava relacionada amb l'experiència i l'observació. Plató, en canvi, feia èmfasi en les idees com a fonts de veritat. Aristòtil argumentava que les idees no podien explicar la diversitat i complexitat del món.

# data[].attributes.headline
Separació del món sensible i intel·lectual

# data[].attributes.subject
Separació del món sensible i intel·lectual

# data[].attributes.body
Aristòtil criticava la divisió platònica entre el món sensible (el món físic) i el món intel·lectual (el món de les idees). Ell defensava que el coneixement s'aconseguia a través de l'observació del món real i que no era necessari un món separat de les idees per entendre la realitat.

# data[].attributes.body
Aristòtil criticava la metodologia de Plató, que considerava excessivament deductiva. Ell preferia un enfocament inductiu, basat en l'observació i l'experiència concreta per arribar a conclusions generals.

# data[].attributes.body
Plató defensava una visió idealista de l'ètica, on les idees de bé i justícia eren absolutament vàlides. Aristòtil, per la seva banda, adoptava un enfocament més pràctic i situat, centrant-se en la virtut i la vida concreta de les persones, en lloc de buscar ideals absoluts.

# data[].attributes.body
Plató sostenia que les idees o formes ideals eren més reals que els objectes materials. Aristòtil rebutjava aquesta noció, argumentant que les idees no existien per separat dels objectes físics. Per ell, la realitat es trobava en les substàncies particulars, no en unes formes abstractes.

# data[].attributes.body
Aureli Agustí (llatí: Aurelius Augustinus), més conegut com a Agustí d'Hipona o sant Agustí (Tagaste, 13 de novembre del 354 - Hipona, 28 d'agost del 430) és una de les figures més importants en el desenvolupament del cristianisme, considerat de fet com un dels pares de l'Església. La seva influència posterior és enorme, i ultrapassa l'àmbit de la teologia. És considerat un dels pensadors fonamentals de la història occidental.

# data[].attributes.body
Sant Agustí d'Hipona va pertànyer a l'Escola de filosofia coneguda com l'Escola de l'Antiga Roma i, més tard, al pensament neoplatònic. A més, va tenir una influència significativa en el cristianisme, integrant idees filosòfiques amb la teologia cristiana. La seva obra principal, "Les Confessions", reflecteix tant les seves experiències personals com les seves reflexions filosòfiques i teològiques.

# data[].attributes.body
Sant Agustí d'Hipona es va desenvolupar en un context filosòfic influït pel neoplatonisme, les idees estoïques i el cristianisme primitiu. Va buscar reconciliar la raó i la fe, abordant temes com la natura de Déu, el lliure albir i el mal, i va ser clau en la formació de la teologia cristiana posterior.

# data[].attributes.headline
idees de Sant Agustí d'Hipona i com les defença

# data[].attributes.subject
idees de Sant Agustí d'Hipona i com les defença

# data[].attributes.body
Sant Agustí d'Hipona és conegut per diverses idees clau:

1. La natura de Déu: Sant Agustí sosté que Déu és un ésser immutable, etern i perfecte. Defensa aquesta idea a través de raonaments lògics i l'experiència personal.

2. El lliure albir: Creu que els humans tenen la capacitat de triar entre el bé i el mal, però que aquesta elecció està influenciada per la gràcia de Déu. Utilitza exemples de la seva pròpia vida per il·lustrar aquesta lluita interna.

3. El mal: Agustí argumenta que el mal no és una substància independent, sinó una privació del bé. Això ho defensa per mitjà de la seva comprensió de la creació divina.

4. La gràcia: Sosté que la salvació depèn de la gràcia de Déu i no només de les obres humans. Aquesta idea es basa en la seva interpretació de les escriptures i les experiències espirituals.

5. La ciutat de Déu: En la seva obra "La ciutat de Déu", defensa que la història humana és una lluita entre la ciutat terrenal (egoisme, pecat) i la ciutat celestial (amor a Déu).

# data[].attributes.body
Lliure albir: Sant Agustí el veu com un do de Déu; Descartes el considera essencial per a la raó i la decisió.

Natura de Déu: Sant Agustí argumenta la seva existència a través de la fe; i Descartes l'accepta mitjançant la raó i el dubte metòdic.

Veritat i coneixement: Els dos consideren la veritat com a fonamental, però Sant Agustí la vincula a Déu, mentre que Descartes la busca a través de la raó.

Introspecció: Sant Agustí reflexiona sobre la seva relació amb Déu; i Descartes utilitza la consciència com a punt de partida del coneixement.