# data[].attributes.body
Ell va basar el seu pensament filosòfic a partir del que havia plantejat Plató.

# data[].attributes.body
Primera diferència seria que Aristòtil exposa que si les idees de Plató són separades de les coses sensibles, llavors les coses sensibles han de participar en aquestes idees. Però si cada cosa sensible participa en la seva pròpia idea, necessitem una altra idea per representar la relació entre la cosa sensible i la seva idea original, la qual cosa fa que la es compliqui extremadament com entenem el món metafísic.

Ja que en comptes de tenir només una versió del món en tenim dos.

# data[].attributes.body
Comparteix certs pensaments amb Plató: com el de la idea, ja que ell segueix pensant que l'única manera en què es pot realment arribar a conèixer una cosa és a partir de l'essència d'aquella.

# data[].attributes.body
La segona diferència d’Aristòtil té a veure amb la utilitat de les idees com a causes. Plató va proposar que les idees són les últimes causes de les coses sensibles. Però Aristòtil creu que la separació entre les idees i els individus sensibles implica una transcendència, o sigui, una distància infinita entre les causes i els seus efectes.

# data[].attributes.body
Però va mantenir algunes idees totalment diferents a les de Plató

# data[].attributes.body
En els dos casos, Aristòtil proposa una solució, que es un principi de sinonímia. És a dir, les formes no són coses separades, sinó que venen de la mateixa realitat que es transforma i es concreta com els éssers. Així, Aristòtil posa una resolució al problema de la separació platònica proposant una manera de concepció que és alhora immanent i eterna, mantenint una unitat entre l'ésser, el coneixement i la naturalesa mateixa de les coses.

# data[].attributes.body
A més a més, per a Aristòtil, Plató mai acaba de justificar realment el seu pensament envers les idees. Les justifica a través de metàfores i sense anar tant a la banda racional/científica, i aquest fet fa que Aristòtil vegi que el plantejament de Plató no acabi de sortir del món dels mites.

# data[].attributes.body
Això implica que les idees no poden realment ser la causa de les coses, perquè no hi ha cap mena de contacte directe entre elles i les coses sensibles.

# data[].attributes.body
La tercera crítica que va fer Aristòtil, era el perquè de les idees. Per Plató, les idees eren canviants i amb constant canvi, però Aristòtil argumentava que la natura era autosuficient i no canviava de per si, per tant, ell no veia com podria arribar a ser d'aquesta manera.

# data[].attributes.body
A més a més, Aristòtil deia que en principi eren idees estàtiques i idèntiques entre totes, que per si soles no es podien moure o fer de manera correcta. Un exemple que ens ha semblat interessant ha estat el d'una casa.

# data[].attributes.body
Si mirem la idea de casa, mai s'acostarà al que veiem diàriament com una casa, i segons Aristòtil per arribar en aquest punt s'hi necessitarà persones externes per poder realment arribar a veure una casa física i real (com a persones externes es referia a arquitectes o persones de manteniment, entre altres).

# data[].attributes.body
Ell és el primer filòsof de l'era cristiana, també va ser un bisbe de Namíbia en els últims anys de l'Imperi romà.

# data[].attributes.body
Va pertànyer α l'escola platònica, això va fer que α posterior en les seves reflexions s'hi vegin moltes referències platòniques. Ja que van tenir un gran pes en la vida de sant Agustí d'Hipona

# data[].attributes.body
Sant Agustí d'Hipona basava el seu coneixement en el qual s'anomena dogmatisme cristià, ja que intentava trobar solucions a través de Déu i del cristianisme. Cal aclarir que el gran debat entre la fe i la raó, per Sant Agustí aquestes dues col·laboren per tal de tenir un coneixement exacte que per ell és el Cristianisme.

Això ens porta al fet que per ell no només el Cristianisme era la vertadera religió sinó també la vertadera filosofia.

# data[].attributes.body
Encara que era un fidel cristià també va conèixer l'escepticisme per un període de temps, però, al cap i a la fi, va decidir treure les seves pròpies conclusions sobre la seva posició en aquest pensament i com s'ha pogut veure, la seva posició era totalment contrària a aquesta, i s'ha pogut veure diverses rèpliques a aquest.

# data[].attributes.body
1.

Sant Agustí: Reflexió interior per arribar a la certesa de la pròpia existència i la veritat divina. Per ell la certesa última és Déu.

Descartes: Comença amb el dubte radical, però arriba a la certesa de la seva pròpia existència a través del pensament. La seva seguretat última també és Déu.

2.

Sant Agustí: L'autoconeixement és el primer pas per conèixer Déu i la veritat.

Descartes: L'autoconeixement es fonamenta en el pensament, i és la base per establir qualsevol veritat.

3.

Sant Agustí: La veritat només es pot aconseguir per mitjà de la fets divins, ja que Déu és la font de tota veritat.

Descartes: Déu també és clau, ja que ell garanteix la veritat del pensament i del món.

4.

Sant Agustí: L'ànima és central i està en lluita amb el cos, influenciat pel pecat.

Descartes: Creu en el dualisme entre cos i ànima, on l'ànima és la part pensant.

# data[].attributes.body
Ens pot arribar a recordar a Plató, quan diem que Sant Agustí també separava les ànimes en 3 tipus de coneixements:

Coneixement Sensible: És el nivell més baix del saber, i per Sant Agustí no és gaire fiable i amb molta inestabilitat.

Coneixement Racional Inferior: Per una part podria ser considerat coneixement sensible, però a poc a poc aconseguint, degut pel fet que adquirint coneixements més sobre veritats universals.

Coneixement Racional Superior: És un pensament purament racional, és un tipus de coneixement intel·ligible que només s'hi tracten les essències, i les veritats absolutes i eternes

# data[].attributes.body
També defensa les seves tesis amb la doctrina de l'exemplarisme.

Aquesta doctrina es basa en el fet que totes les coses creades, la seva essència eren generades per Déu com a exemple o models per a les quals es creen a posteriori. La doctrina explicada, Sant Agustí la defensa més amb una altra teoria: La Raons Seminals

# data[].attributes.body
Seguint amb el patró de Plató, Sant Agustí també opinava que l'ésser estava format pel cos i l'ànima, de les quals l'ànima és la més important.

L'anima porta α terme tres facultats:

-Memòria, el que fa que puguem reflexionar

-Raonament, per poder comprendre

-Voluntat, que ens permet estimar

# data[].attributes.body
Moltes de les seves tesis eren defensades α partir de la relació amb el cristianisme i la seva creença amb Déu. Ja que va aconseguir que algunes de les teories platòniques passessin α tenir una connotació religiosa sense que Plató mateix hi hagués pensat d'aquesta manera.

# data[].attributes.body
Els dos encara que tenen pensaments molt diferents en algunes coses, en altre Sant Agustí sí que va tenir alguna influenciable sobre Descartes, com en el pensament sobre el 'jo', o altres enfoques en el coneixement i la cerca de la veritat.

# data[].attributes.body
Va viure entre 354 α.C- 430 α.C, i ha estat considerat un dels pares de l'església i de les figures més importants del cristianisme.