# data[].attributes.body
L'argument principal de l'antropologia de Plató és la separació entre l'ànima i el cos. També proposava el possible empresonament de l'ànima dintre el cos, a més a més de l'existència del món sensible i el món intel·ligible.

D'altra banda, Aristòtil deia que en veritat l'ésser humà està format per un cos i una ànima que estan units entre si.

És per això que es pot dir que el que Aristòtil criticava de Plató era:

1. L'ànima és imminent --> l'ànima no està separada del cos i tampoc prové del món de les idees.

2. L'ànima és mortal--> A diferència de Plató, Aristòtil deia que quan el cos mor, l'ànima mor també i, per tant, com que no és mortal no té records.

Aprofundint una mica més, Aristòtil deia que com que l'ànima no té records, perquè és mortal, en veritat l'aprenentatge no és recordar. Diu que s'aprèn mitjançant els sentits.

# data[].attributes.body
Plató:

Les formes són realitats separades i perfectes.

El món sensible (el que veiem) és només una còpia imperfecta de les formes ideals.

Exemples: La Forma del Cavall existeix en un món perfecte, fora del nostre món.

Aristòtil:

Rebutja la separació entre el món sensible i el món de les idees.

Creu que matèria i forma estan unides en cada objecte del món real.

Les formes existeixen dins dels objectes particulars (no fora d'ells).

Exemples: La forma del cavall no és una idea separada, sinó que està dins del mateix cavall que veiem.

En conclusió, Aristòtil rebutja la separació de Plató entre el món de les idees i el món sensible.

# data[].attributes.body
Tot i que, tant Plató com Aristòtil creien en l'existència d'un element en comú, Plató separava el món sensible del món intel·ligible. En canvi, Aristòtil defensava que hi havia dues maneres de ser: la substància i l'accident.

La substància és independent al que sosté l'accident. Aristòtil deia que el món està format per 3 tipus de substàncies: l'eterna immòbil, que és el motor del món, la substància eterna i mòbil, que la situa al Cel. En veritat Aristòtil diu que hi ha 9 cels que s'uneixen i actuen com a un sol. Finalment, la substància corruptible mòbil que és la Terra o el món en si, que és el que sempre canvia i no és etern. L'accident, d'altra banda, és la qualitat de la substància, el qual poden canviar.

En conclusió, tot i que Plató i Aristòtil tinguin punt en comú, Aristòtil canvia per complet el sistema creat per Plató, argumentant l'existència de la substància i l'accident.

# data[].attributes.body
El camp de l'epistemologia també és una de les diferències més destacables entre Plató i Aristòtil.

En primer lloc, Plató creia en el coneixement vertader, el qual la seva existència és independent a l'experiència sensorial (la que nosaltres percebem a través dels sentits).

D'altra banda, l'epistemologia d'Aristòtil és més aviat empírica, és a dir, es basa en l'experiència i l'observació dels fets. Diu que tot comença a través de l'experiència sensorial. Per Aristòtil, la comprensió del món físic es fa a través de l'observació, ja que aquesta és la base del coneixement. Dintre la seva teoria emfatitza la importància de la recopilació de dades i la investigació.

https://lamenteesmaravillosa.com/diferencias-entre-platon-y-aristoteles/

# data[].attributes.body
Plató:

1. Divisió social --> perquè la polis fos el màxim de perfecte possible, Plató separava la societat en tres classes socials diferents: els treballadors, els guardians i el filòsof rei. El poder recau al filòsof, ja que és l'únic que té virtut.

2. Sistema polític --> Dintre la seva teoria política, Plató menciona diferents tipus de govern i quin seria el millor per governar a la polis.

Primer de tot, parla sobre la república, on el govern i l'exèrcit comparteix el poder a través de la guerra. L'oligarquia, el qual és un sistema de govern guiat pels desitjos. I finalment la dictadura, la qual el poder recau a uns pocs.

3. Justícia --> el sistema social de Plató es basa en la justícia, el qual la societat està regulada per lleis. La proposta de Plató no té en compte la diversitat de fets que poden passar, ell creu que una cosa és o no justa. Diu que si hi ha justícia s'aconsegueix arribar a la virtut i, per tant, a la felicitat.

Aristòtil:

1. Divisió social --> Tot i que Aristòtil coincideix amb Plató que el poder recaigui en un grup reduït de persones, conclou que si no es té la possibilitat d'accedir al poder, aquests es converteixen en mediocres.

2. Sistema polític --> la seva proposta és més democràtica que la de Plató. El que considera és que qui sigui capaç de moderar-se serà un bon governant, més concretament aquella gent qui ha viscut l'experiència de la polis.

3. Justícia --> Diferencia tres tipus de justícia: la de distribució de riquesa, en les transaccions i en la reciprocitat. D'aquesta manera, l'ajuda a afirmar que el significat ple de justícia només es pot donar en una comunitat o societat.

https://cursosdelenguajeyhermeneutica.files.wordpress.com/2016/08/cuadro-comparativo-de-aritotleles-platon.docx

# data[].attributes.body
Per una banda, l'ètica de Plató es pot considerar idealista, ja que es centra en la idea de Bé, la qual existeix en el món intel·ligible. També hi apareix la virtut, la qual la considera un tipus de coneixement. I finalment, la felicitat també hi juga un paper important, ja que és guiada per la raó. Cal afegir, que Plató lliga l'ètica amb la política, plantejant una societat ideal on governa qui hagi arribat a la virtut.

D'altra banda, Aristòtil es basa en una visió del món real. Diu que la virtut s'aconsegueix a través dels hàbits. La felicitat s'aconsegueix quan s'aconsegueix que la comunitat sigui totalment virtuosa. A més a més, Aristòtil planteja l'ètica per tal que sigui accessible per a tothom, promovent la virtut a través de la vida social.

Per tant, podem arribar a la conclusió que Plató proposa una ètica plantejant una societat i una política ideal, en canvi, Aristòtil, és més realista on idea l'ètica de manera que recaigui en tothom.

# data[].attributes.body
Sant Agustí d'Hipona (354-430 dC) és el filòsof més important de l'era cristiana. La seva obra més famosa es diu "La ciutat de Déu" on descreia el que per ell era la causa del declivi, també parla sobre el pecat original.

https://www.worldhistory.org/trans/es/1-19185/agustin-de-hipona/

# data[].attributes.body
Sant Agustí d'Hipona (354-430) va començar la seva activitat filosòfica durant la segona meitat del segle IV i el principi del segle V. Aquest període correspon amb la caiguda de l'Imperi Romà i els conflictes religiosos entre imperis. En aquesta època, el cristianisme es va fer més fort, fent que coincidís amb altres creences. Aquesta inestabilitat va influir en les tesis de Sant Agustí, ja que va començar a reflexionar sobre la fe i altres elements que avui en dia es relacionen amb la religió.

https://www.webdianoia.com/medieval/agustin/agustin_contexto.htm

# data[].attributes.body
Tot i que hi ha una gran diferència de temps entre els dos filòsofs, les seves propostes han sigut molt comparades.

En primer lloc, Sant Agustí parteix de la fe com a punt de partida per arribar al coneixement, així com prioritzar la fe com a guia per a la raó. Contràriament, René Descartes, comença amb el dubte i la raó, assegurant que primer s'ha de confirmar la raó i després demostrar de forma racional l'existència de Déu.

En segon lloc, com s'ha pogut observar que la ideologia d'Agustí està summament influenciat per la creença de Déu, el qual per ell, Déu és la veritat absoluta i font de tot el coneixement. En canvi, per Descartes Déu és el que garanteix la raó i la certesa.

# data[].attributes.body
Agustí d'Hipona defensa que tot l'univers està organitzat a través d'un pla diví, el qual el destí de l'ànima humana és tornar a Déu. Aquesta visió permet justificar la creença de la predestinació.

# data[].attributes.body
El mal va ser una de les principals qüestions que es va plantejar. Va classificar quatre tipus de mal:

1. El mal físic --> representa el dolor i l'estat de malaltia.

2. El mal absolut --> és un mal absolut, representa el pecat, i és un càstig etern.

3. El mal moral --> prové d'un acte de supèrbia de l'ésser humà, ho va lligar amb la mala voluntat.

Amb aquesta classificació i l'explicació va poder afirmar finalment, que el mal metafísic no existeix, ja que s'hauria d'afirmar que Déu és l'última causa del mal.

Seguidament, deia que el mal era la privació del bé, que s'entén com la causa de l'allunyament de Déu.

# data[].attributes.body
S'ha de tenir en compte que el pensament d'Agustí d'Hipona va ser altament influenciat per la interpretació neoplatònica, el filòsof distingeix el coneixement sensible, el qual és canviant i s'utilitza diàriament. Aquest tipus de coneixement el divideix en dos subtipus: el coneixement racional inferior, el qual permet jutjar les coses sensibles a través de models anteriors i el coneixement racional superior, que permet conèixer la veritat eterna i immutable.

# data[].attributes.body
Primer de tot, per Sant Agustí d'Hipona la fe era el punt de partida per arribar a la raó, ja que per ell, la fe era necessària per poder arribar a la veritat, que s'ha de buscar per iniciativa pròpia i individualment. Un cop es troba es pot arribar a ser feliç de veritat. Ell creia que els únics que poden ser veritablement feliços són els savis, perquè són els que han arribat a trobar la veritat.

# data[].attributes.body
https://www.alejandradeargos.com/index.php/es/completas/42-filosofos/41913-san-agustin-de-hipona-vida-pensamiento-y-obras

https://www.webdianoia.com/medieval/agustin/agustin_filo2.htm