# data[].attributes.headline
Марина Брацило

# data[].attributes.subject
Марина Брацило

# data[].attributes.body
Народилася Марина Анатоліївна 2 грудня 1976 р. у м. Запоріжжя. Навчалась в ЗОШ № 43, ЗОШ № 20. Вищу освіту здобувала в Запорізькому державному університеті на філологічному факультеті за спеціальністю українська мова та літера-тура (1994–1999 роки) та в Інституті мистецтвознавства, фольклористики та етнології імені М. Т. Рильського НАН України та аспірантурі за спеціальністю "етнологія" (1999–2004 роки).

Працювала коректором у ЗМІ; літредактором у видавництвах "Факт", "Смоло-скип"; редактором у журналах "Пані", "Вона", "Даша"; контент-редактором сайту IVONA.

З 1997 року член Національної спілки письменників України. У 1998–1999 роках – голова Запорізького обласного літературного об'єднання імені М. Гайдабури.

Учасник Всеукраїнського збору молодих літераторів (1998) та Всеукраїнської наради "Молода література і державність України" (1999). Багаторічний учасник Все-українського семінару творчої молоді України в Ірпені.

17 червня 2013 року Марина Брацило трагічно загинула

# data[].attributes.body
Основні твори :

Хортицькі Дзвони(1995)

Благовіст(1996)

Мелодія вічних прощань(1997)

Сонцетяжіння(2001)

Чотири пори любові(2006)

Шовкова держава(2014)

# data[].attributes.headline
Мелодія вічних прощань

# data[].attributes.subject
Мелодія вічних прощань

# data[].attributes.body
Мені не вистачає глибини. Моя вода холодна лиш в морози. І дати насолоди я не в змозі, Хоч в тім нема сторонньої вини.

Я можу тільки спрагу втамувать Без вдячності із будь-чийого боку. Всі кажуть: уродилася нівроку... А горнеться до ніг лише трава.

Чому? Сама не знаю до пуття. Та коли прийде час лункої тиші, Останньої краплини не залишить Отой, кому врятовано життя.

# data[].attributes.headline
Десь на межі звичайного......

# data[].attributes.subject
Десь на межі звичайного......