# data[].attributes.attachment_caption
Tradicionāli par Senās Grieķijas periodu uzskata laiku no pirmajām olimpiskajām spēlēm 776. gadā pirms mūsu ēras līdz Aleksandra Lielā nāvei 323. gadā p.m.ē.

# data[].attributes.body
1. Sabiedrības raksturojums:

Cilvēks un sabiedrība: Senajā Grieķijā sievietēm nebija nekādu tiesību, bija ļoti negatīva attieksme pret fizisko darbu, visun darīja vergi. Notika dažādi pasākumi un sporta spēles, piemēram, Olimpiskās spēles, kas ir pazīstamas ar savu atpūtas un sporta nozīmi. Teātris, kā arī debates un filozofiskās diskusijas, bija arī svarīga daļa no sabiedriskās dzīves. Dažas polisas, piemēram, Atēnas, attīstīja demokrātisku pārvaldi, kurā pilsoņiem bija tiesības piedalīties lēmumu pieņemšanā.

Valsts: Grieķija bija sadalīta polisās, kas bija neatkarīgas pilsētvalstis ar savām politiskajām un kultūras struktūrām. Šīs polisas bija demokrātiskas, oligarhiskas vai tirāniskas.

Reliģija: Grieķu politeisms ietvēra dievu un dievietes panteonu, kur katram dievam bija sava nozīme un kults. Reliģiskās ceremonijas un rituāli bija svarīgs sabiedriskais notikums.

# data[].attributes.body
Zinātne: Grieķi ieguva ievērojamus sasniegumus filozofijā (Platons, Aristotēlis, Sokrāts), matemātikā (Eiklīda ģeometrija, Pitagora teorēma), medicīnā (Hipokrāts) un astronomijā.

Māksla: Viens no ievērojamākajiem sasniegumiem bija proporciju un harmonijas sasniegšana arhitektūrā, skulptūrā un glezniecībā.

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Grieķu tempļi bija svarīgs arhitektūras elements, piemēram, Partenons, kurš attēlo proporciju un harmoniju.

Telniecība: Skulptūras bija ļoti attīstītas. Grieķu skulptūras parādīja cilvēka formu un izteiksmi, piemēram, Diskobolu grupa.

Glezniecība/grafika: Grieķu vāzes un freskas parādīja to laika glezniecības un dekoratīvo mākslu stilus.

# data[].attributes.attachment_caption
Senās Romas periods vispārēji aptver laiku no Romas pilsētas dibināšanas (753. gadā pirms mūsu ēras) līdz Rietumu Romas impērijas sabrukumam 476. gadā p.m.ē.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums:

Senā Romā bija stingra sociālā struktūra, kurā cilvēki tika iedalīti dažādās klasēs atkarībā no sociālā statusa un bagātības.

Romas agrīnā sabiedrība bija zemkopju sabiedrība, kurā valdīja neliels dižciltīgo slānis – patricieši (tādi, kas savu piederību pie patriciešiem mantojuši no tēva un par kuru ciltskoku stāsta senas leģendas).

Taču lielāko iedzīvotāju daļu veidoja brīvā nedižciltīgā tauta – plebeji, kas bija galvenokārt zemnieki. Bija gan vidēji pārtikuši zemnieki, gan bagāti zemnieki.

Plebejiem sākotnēji nebija politisku tiesību, viņi nedrīkstēja precēties ar patriciešiem.

Reliģija: Romieši, līdzīgi kā grieķi, ticēja ļoti daudziem dieviem, atšķīrās tikai viņu vārdi (grieķu Zevs – romiešu Jupiters, Poseidons – Neptūns, Afrodīte – Venera).

# data[].attributes.body
Arhitektūra:

Romieši bija slaveni ar savu inovatīvo arhitektūru. Viņu būvējumi ietvēra amfiteātrus (piemēram, Kolizeju), tempļus (piemēram, Pantheonu) un daudzus ievērojamus sabiedriskos ēku kompleksus.

Mākslas stili un virzieni:

Romieši uzņēma un pielāgoja daudzas grieķu mākslas formas, radot savu stilu, ko dažreiz dēvē par romiešu hellēnismu.

Skulptūra un glezniecība bija populāras mākslas izpausmes formas. Skulptūrās bieži attēloti karaļi, varoņi un dievi, bet glezniecībā dominēja freskas un mozaīkas.

# data[].attributes.body
Zinātne un atklājumi:

Senajā Romā tika veikti ievērojami sasniegumi inženierzinātnē, ārstniecībā, matemātikā un filozofijā.

Romieši izstrādāja ceļu un inženiertehnoloģijas, būvēja akvaduktus, izmantoja higiēnas prasības sabiedriskajās vannās un pirtīs (termās) un attīstīja medicīnas prasmes, izgudroja daudzdzīvokļu mājas (insulas) priekš nabadzīgajiem, kā arī izgudroja betonu.

Romieši bija ieinteresēti arī filozofijā un mākslā, pievēršot uzmanību gan hellēnistiskajām, gan savām pieejām.

# data[].attributes.attachment_caption
Kolizejs - vislielākais Romas impērijas laika amfiteātris.

# data[].attributes.attachment_caption
Viduslaikus pieņemts dalīt parasti trijos periodos:Agrīnie viduslaiki (400. g.-700. g.),Vidējie viduslaiki (700. g.-1200. g.),Vēlīnie viduslaiki (1200. g.-1

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums: Senajā Eiropā cilvēki dzīvoja pilsētās un laukos, un sabiedrība bija strukturēta pēc stāvokļiem. Valsts formas bija atšķirīgas, sākot no feodālisma līdz monarhijām.

Reliģija bija būtisks aspekts, jo gan politeisms (piemēram, grieķu un romiešu dievu kults), gan monoteisms (kristietība) bija izplatīti.

# data[].attributes.body
Senajā Eiropā bija būtiski zinātniski un intelektuāli sasniegumi, kas ietvēra filozofiju, matemātiku, medicīnu un arī mākslu.

Arhitektūra attīstījās, izmantojot inovatīvus būvniecības risinājumus.

Mākslinieciskie atklājumi ietvēra perspektīvu glezniecībā, anatomijas izpēti tēlniecībā un literatūras darbus, kas ietekmēja domāšanu un kultūru.

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Romāniskā un gotiskā arhitektūra dominēja viduslaikos, izceļoties ar lieliskām baznīcām un katedrālēm.

Tēlniecība: Tika izmantota, lai izveidotu reliģiskus skulptūras un ainavu elementus katedrālēs.

Glezniecība/grafika: Ietvēra freskas un gleznas, kurās bieži attēloti bija religiskie notikumi un mitoloģiskie stāsti.

Teātris: Senā Eiropa bija bagāta ar teātra izrādēm, kas bieži izmantoja religiskus motīvus un bija saistīti ar svētkiem un svētku rituāliem.

Mākslas stili: Romānisks stils (masīviem mūriem, apaļiem logiem), gotiskais stils (augstie griesti, vitrāžas logi), renesanses stils (cilvēka proporcijas, perspektīva), baroka stils (dekoratīvs, kustīgs).

Mākslas virzieni: Humanisms (uzmanība cilvēka centrā), religiskais mākslas virziens (attēlojot reliģiskus tematus), klasiskais mākslas virziens (ievērojot antīkās Griekijas un Romas stilu un vērtības).

# data[].attributes.attachment_caption
Briesmīgi un dīvaini skulpturāli elementi, kas bieži atradās viduslaiku katedrāļu jumtos, tika uzskatīti par aizsargājošiem simboliem, kas aizsargāja no ļauniem

# data[].attributes.attachment_caption
Viduslaiki (aptuveni 5. līdz 15. gadsimts) bija būtisks laikposms kristietības vēsturē, kurā kristietība kļuva par dominējošo reliģiju Eiropā. 

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums: Kristietības kultūrā cilvēks tiek uzskatīts par Dieva radību un ir aicināts dzīvot pēc kristīgām vērtībām, piemēram, mīlestības, žēlsirdības un piedošanas. Sabiedrība tiek veidota ap reliģiskiem principiem un baznīcas ietekme ir nozīmīga.

Valsts ir cieši saistīta ar reliģiskajām institūcijām, un monoteisms ir centrālais aspekts kristietības ticībā, jo kristieši tic vienam Dievam.

# data[].attributes.body
Reliģiskās idejas un ticības attīstība: Kristietība ir radījusi un veicinājusi reliģiskas idejas un ticību par žēlsirdību, mīlestību, piedošanu un cilvēka cieņu. Tas ir iedvesmojis cilvēkus rīkoties saskaņā ar šiem principiem un ir veicinājis pasaules labāku izpratni un labākus attiecību veidošanu starp cilvēkiem.

Izglītības attīstība: Baznīca ir veicinājusi izglītības attīstību, radot universitātes un skolas, kurās tika izglītoti gan katoļu mācītāji, gan citi profesionāļi. Tas ir veicinājis izglītības pieejamību un attīstību sabiedrībā.

Māksla un arhitektūra: Kristietība ir būtiski ietekmējusi mākslu un arhitektūru, radot grandiozas katedrāles, gleznas un skulptūras, kas ir kļuvušas par nozīmīgu kultūras mantojumu.

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Baznīcas, katedrāles un klosteri ir būtiski arhitektūras pieminekļi kristietības kultūrā, kas raksturojas ar savu reliģisko nozīmi un grandiozitāti.

Tēlniecība: Reliģiski skulpturālie darbi, piemēram, Dieva, svēto un reliģisko simbolu attēlojumi, ir bieži sastopami kristietības mākslā.

Glezniecība/grafika: Reliģiskie stāsti un svētie notikumi ir bieži gleznoti, izmantojot dažādas tehnikas, lai attēlotu kristīgās mācības un vērtības.

Teātris: Reliģiski tematiskie darbi un izrādes, kas izmanto reliģiskos stāstus, bieži bija populāri kristietības kultūrā.

Mākslas stili: Viduslaiku gotiskais stils, renesanses laikmeta harmoniskais un proporciju izmantošanas stils, baroka dekoratīvais un dramatiskais stils.

Mākslas virzieni: Reliģiskais mākslas virziens, kurā galvenais fokuss ir uz kristietību un reliģiskiem motīviem.

# data[].attributes.body
Sabiedrības raksturojums:

Cilvēks un sabiedrība: Bizantijā cilvēki vairāk orientējās uz augstākajām klasēm un reliģiskajiem principiem. Loma bija piešķirta mākslai, izglītībai un baznīcai. Bizantijas impērijā bija ap 35 miljoniem dažādu tautu iedzīvotāji. Viņi bija kristieši un savstarpējā saziņā galvenokārt lietoja grieķu valodu. Paši bizantieši sevi sauca par romiešiem jeb romejiem.

Bizantijas vēsturei bija raksturīgi bieži galmu apvērsumi. Cīņā par varu daudzi cilvēki tika sakropļoti un nogalināti. Vēl mūsdienās politiķi ar vārdu „bizantisks” apzīmē izsmalcinātas noziedzīgas darbības, ko nežēlīgi cilvēki veic, lai iegūtu varu.

Valsts un religija: Bizantijas impērija bija monoteistiska, galvenā reliģija bija kristietība. Baznīca un impērijas varas struktūra bija cieši saistīta, kristietība bija gan valsts reliģija, gan impērijas vienotās identitātes pamatā.

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Bizantijas arhitektūra ietvēra baznīcas un pilis, kuras bija raksturīgas ar zelta kupolām, mozaīkām un dažādiem krāšņiem dekoriem.

Tēlniecība un glezniecība: Ikonogrāfija bija svarīga mākslas joma, izmantojot mozaīkas un gleznas, lai attēlotu svētos, Kristu un reliģiskos notikumus.

Mākslas stili un virzieni: Bizantijas mākslā bieži izmantoja "Plastiku" - dekoratīvu un reliģisku stila izpausmi, kā arī "Ikoniķismu" - uzsvēra ikonu un attēlu svarību.

# data[].attributes.body
Zinātne un izglītība: Bizantijas impērija bija zinātnes un izglītības centrs, kurā bija izcilas bibliotēkas un augsti izglītots klēts. Tika veikti pētījumi medicīnā, filozofijā un matemātikā.

Mākslas un literatūras attīstība: Bizantijā tika veidots daiļliteratūras un teoloģisku darbu klāsts. Nozīmīga bija ikonogrāfija - reliģisko attēlu gleznošana, kā arī dzeja un proza.

# data[].attributes.attachment_caption
Renesanse ir pārejas posms no viduslaikiem uz jaunajiem laikiem (Itālijā - no 14. gs. līdz 16. gs., citās valstīs - no 15. gs. beigām līdz 16. gs. vidum).

# data[].attributes.body
Cilvēks un sabiedrība: Renesanse bija periods, kurā cilvēki vairāk pievērsās cilvēka nozīmei un cilvēka spējām. Domāšanas veids attīstījās no viduslaiku reliģiskās orientācijas uz humānismu un cilvēcisko vērtību uzsvēršanu.

Humānisti (mākslinieki un zinātnieki) apjūsmoja un analizēja cilvēka individualitāti. Humānisti savā starpā sarakstījās un dalījās savos pētījumos. Savu zinātnisko darbību viņi dēvēja par studija humanitatis – cilvēcības studijām. Viņi uzskatīja, ka ideālam cilvēkam jābūt brīvam garā, vispusīgi izglītotam un fiziski spēcīgam. Strauji pieauga lasītpratēju skaits. Palielinājās interese par filozofiskām atziņām, tehniskiem sasniegumiem un ģeogrāfiskiem aprakstiem.

Humānisti lika pamatus trīsdaļīgai vēstures periodizācijai: antīkā senatne, viduslaiki, jaunie laiki.

Valsts un reliģija: Šajā laikā attiecības starp baznīcu un valsti pakāpeniski mainījās, notiekot arī reformācijai un konfesionālajām pārmaiņām, kas ietekmēja reliģisko ainu.

# data[].attributes.body
Zinātnes un izglītības attīstība: Renesanse bija laikmets, kurā attīstījās zinātnes jomās, piemēram, da Vinči pētījumi anatomijā un fizikā, Kopernika heliocentriskais modelis un Galileo teleskopa izmantošana astronoma novērojumos.

Viens no svarīgākajiem atklājumiem bija Maincas zeltkaļa Johana Gūtenberga 15. gs. vidū izgudrotā iespiedprese.

Kopš 14. gs. Eiropā strauji pieauga universitāšu skaits, kur īpaša uzmanība tika pievērsta antīkai literatūrai, filozofu sacerējumiem, diskusiju mākslai un latīņu valodai. Renesanses laikā skolās izglītības pamatus apguva praktiski visi augstākā un vidējā slāņa bērni. Tomēr 80% eiropiešu joprojām dzīvoja laukos un pārsvarā bija analfabēti.

Mākslas un literatūras attīstība: Literatūrā tika radīti izcilas nozīmes darbi, piemēram, Šekspīra darbi, un tika attīstītas jaunas rakstīšanas metodes un literārie žanri.

# data[].attributes.body
Laikmetā, kad nepazina kinofilmas un fotogrāfijas, nozīmīga bija tēlotājmāksla. Par pirmo renesanses autoru tēlotājmākslā tiek uzskatīts Florences meistars Džoto di Bondone, kurš pārzināja gan arhitektūras, gan mozaīkas, gan tēlniecības noslēpumus.

Arhitektūra: Renesanse atdzimšanas laikā tika veidotas pilsētu ielās ar renesanses stila mājām un pilsētvides, kur dominēja proporcijas un simetrija.

Tēlniecība un glezniecība/grafika: Tēlniecība attīstījās ar izcilām skulptūrām un glezniecība izceļas ar perspektīvas pielietošanu, reālismu un zīmējumu precizitāti.

Mākslas stili un virzieni: Renesanse raksturo proporcijas, reālisms un atjaunotās antīkās kultūras ietekme. Lineārā perspektīva, harmonija un proporcijas bija būtiski mākslas elementi.

Vispilnīgāk dižrenesanses humānisma ideālus - monumentalitāti, vispārinātu formu, cilvēka skaistuma un neierobežoto spēju apliecinājumu - savos darbos attēloja Mikelandželo Buonarroti. Viņš ir arī jaunā, baroka stila ievadītājs. Slaveni itāļu mākslinieki bija arī Rafaels un Ticiāns.

# data[].attributes.attachment_caption
Absolūtisms barokā var tikt raksturots kā laikmetu, kurā valdīja stipra monarhija un valdnieks bija absolvēts un netiek apstrīdēts. Šajā laikmetā sabiedrība bija stingri hierarhiska un nosacīta ar daudziem sociālajiem un ekonomiskajiem ierobežojumiem. Valsts bija galvenais spēks, kas noteica likumus un kārtību. Reliģija bija būtisks aspekts, kas tieši vai netieši atbalstīja monarhiju un tās varu.

# data[].attributes.body
Cilvēki dzīvoja pēc stingri noteiktas kārtības, kas balstījās uz sociālo stāvokli.

Sabiedrība bija stingri hierarhiska, ar monarhu vai valdnieku kā augstāko autoritāti.

Valsts bija galvenais spēks, kas nosaka kārtību un likumus.

Reliģija bija cieši saistīta ar valdnieka varu, bieži vien atbalstot monarhu kā Dieva izraudzītu pārstāvi uz zemes.

# data[].attributes.body
Baroka laikmetā notika daudzi zinātniskie atklājumi un tehnoloģiskās inovācijas, kas ietekmēja dažādas jomas, piemēram, inženierzinātnes un medicīnu.

Arhitektūras jomā tika attīstītas jaunas celtniecības metodes, kas ļāva radīt greznas un grandiozas ēkas, piemēram, Versaļas pili Francijā.

Tehnoloģiskais progress attīstīja jaunas iespējas mākslas un arhitektūras jomā, piemēram, griesti un freskas.

Medicīnas un anatomijas pētījumi:

Baroka laikā medicīna sāka attīstīties kā zinātnisks lauks, un tika veikti pirmie svarīgie pētījumi cilvēka ķermeņa struktūras un funkciju jomā.

Daži nozīmīgi atklājumi šajā jomā ietvēra Antonija van Leeuwenhoeka mikroskopiskās dzīvnieku sērijas un Villyama Harveja aprakstīto asinsrites sistēmu.

Māksla un literatūra:

Baroka laikā daudzi valdnieki un bagātie privātpersonāži kļuva par mākslas un literatūras mecenātiem, kas atbalstīja daudzu izcilu mākslinieku un rakstnieku darbību.

# data[].attributes.body
1. Arhitektūra:

Baroka arhitektūra raksturo grandiozi un greznos ēku kompleksus, kas bieži izmantoti, lai slavētu valdnieku un baznīcu varu. Greznas kolonnas, statujas bieži vien bija sastopamas baroka ēkās.

Piemēri ietver Versaļas pilī Francijā, Šarlotes baznīcu Romā, un Sv. Pētera baziliku Vatikānā.

Tēlniecība:

Baroka tēlniecība bieži izpaužas ar dramatiskām un emocionālām skulptūrām, kas atspoguļo laikmeta reliģiskās un politiskās idejas.

Tēlniecībā bieži tiek izmantoti dinamisms, kustība un žesti, lai radītu emocionālu iedarbību.

Slaveni baroka tēlnieki ietver Bernīni Itālijā un Pučīni Francijā.

Glezniecība:

Baroka glezniecība raksturo spilgtas krāsas, kontrastējošas gaismas un ēnas efekti, un dramatiska izteiksme.

Tematika var būt reliģiska, mitoloģiska vai portreta gleznas, un tās bieži izceļas ar savu emociju un kustību bagātību.

Slaveni baroka gleznotāji ietver Rembrantu, Vermeru un Rubensu.

Teātris:

Baroka teātris bieži izceļas ar greznu un izsmalcinātu dekoru, krāsainiem kostīmiem un dramatiskām izrādēm.

Dramatiski izteiksmīgas un emocionālas izrādes bieži vien atspoguļoja laikmeta reliģiskās un politiskās idejas.

Baroka laikmeta izcilie teātra darbi ietver Moljēra komēdijas un Corneille tragedijas Francijā.

# data[].attributes.attachment_caption
18. gadsimta dekorāciju stils, kas bija populārs Eiropā, it sevišķi Francijā. Tas izpaužas gan interjera dekorācijās, gan ornamentos, taču tas var tikt novērots arī skulptūrās, gleznās un arhitektūras detaļās.

# data[].attributes.body
Cilvēks: Augstās sabiedrības locekļi, tostarp aristokrāti, bagātnieki un monarhi, bieži vien dzīvoja greznās pilsētās un pilīs, baudot komfortu un izklaidi.

Sabiedrība: Sabiedrība bija stingri stratificēta, ar skaidriem sociālajiem slāņiem. Augstais sabiedriskais slānis bija dominējošais un baudīja privilēģijas, savukārt zemāki slāņi, tostarp lauksaimnieki un strādnieki, strādāja parastās darba dienas un bija atkarīgi no augstākajiem slāņiem.

Valsts: Absolūtisma laikā valsts bija centrāli vadīta, bieži vien ar monarhi kā valdnieku, kas kontrolēja gan politisko, gan ekonomisko dzīvi.

Reliģija: Lielākā daļa Eiropas valstu bija kristiešu valstis, kurās baznīca bija nozīmīgs politisks un sabiedriskais spēks. Reliģija un monarhija bija cieši saistītas, un baznīcas ietekme bija būtiska sabiedrības dzīvē.

# data[].attributes.body
Zinātnes jomas: Rokoko laikmetā notika zinātniski un intelektuāli sasniegumi, kas veicināja izglītības un kultūras attīstību. Tomēr lielākā uzmanība tika pievērsta humanitārajiem zinātnes jautājumiem, piemēram, filozofijai un literatūrai, nevis precīzajām zinātnēm.

Atklājumi saistīti ar mākslu: Rokoko laikā attīstījās mākslas zināšanas un tehniskās prasmes, kas veicināja jaunas glezniecības un skulptūras tehnikas radīšanu.

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Rokoko arhitektūra raksturojās ar greznību, eleganci un dekoratīvu detaļu bagātību. Tas bija atspoguļojums absolūtisma laikmeta elites bagātībai un greznībai.Visagrākās rokoko formas parādījās ap 1700. gadu Versaļā un apkārtējās pilīs kā reakcija uz franču klasiskā baroka nomācošo formalitāti šajās ēkās. 1701. gadā Pjēra Lepotra (1648-1716) vadībā liela daļa Versaļas pils istabu, ieskaitot karaļa guļamistabu, tika pārveidotas jaunā, gaišākā, graciozā stilā.

Tēlniecība: Rokoko tēlniecībā izteiksmīgi tika atainoti cilvēka un dabas formas, bieži vien ar izsmalcinātu detaļu izpildi un elegantiem motīviem.

Glezniecība: Rokoko glezniecība raksturojās ar maigu kustību, spilgtiem krāsu kontrastiem un romantiskiem tematiem, bieži vien atainojot greznas ainavas, mitoloģiskus stāstus vai portretus.

# data[].attributes.attachment_caption
Nostiprinājās pārliecība, ka cilvēka prāts ir visaptverošs un nekļūdīgs. Viss, ko nevarēja pierādīt ar prāta palīdzību, tika uzskatīts par maldiem, aizspriedumiem un māņticību.
 

# data[].attributes.body
Apgaismības laikmeta garīgās vērtības bija gan drosme kritizēt, gan iecietība pret citu uzskatiem, gan skaidrība un sakārtotība katrā cilvēkā un visā sabiedrībā. Šādas sabiedrības ideāls bija indivīds, kas spēj būt patstāvīgs un kalpot sabiedrības interesēm. Nostiprinājās pārliecība, ka cilvēks pēc dabas ir labs un viņa rīcība ir pareiza, ja vien to vada prāts un ka ļaunais cilvēkā ir nepietiekamās izglītības sekas. Ļaunums rodas tad, kad sabiedrība apspiež indivīdu. Apgaismotāji formulēja cilvēka tiesības.

Cilvēks: Izglītots, kritiski domājošs, pārliecināts par saprāta un zināšanu nozīmi.

Sabiedrība: Centrēta ap saprātību, zināšanu un progresu. Veidojas biedrības un saloni, kur diskutē par jaunumiem un idejām.

Valsts: Dažādas valsts formas, taču populārais ir uzskats par saprātīgu valdīšanu, tiesiskumu un cilvēktiesībām.

Polietisms/Monoteisms/Reliģija: Reliģijas ietekme samazinās, pieaug racionalitāte un kritika pret tradicionālajām reliģiskajām autoritātēm.

# data[].attributes.body
Zinātnes jomas: Uzplaukums dabaszinātnēs, piemēram, fizikā, ķīmijā, un medicīnā. Filozofija pievēršas saprātīgam domāšanai un cilvēka tiesībām. Ievērojama apgaismības laikmeta personība bija filozofs un reliģijas vēsturnieks Deivids Hjūms, kurš izdeva Lielbritānijas vēsturi sešos sējumos.

Māksla: Attīstās mūzikas teorija, uzplaukums literatūrā un filozofijā, kā arī modernās valodu un cilvēku uzvedības pētījumi.

Radikālākie apgaismības ideologi iestājās pret reliģiju vispār, īpaši pret kristīgo ticību un baznīcu.

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Klasisks stilizācijas un simetrija, piemēram, Versaļas pils.

Tēlniecība: Tiek popularizēta klasiskās antīkās formas atkārtošana un saprātīga ideju attēlošana, piemēram, Voltera skulptūras.

Glezniecība: Izcelti klasicisma ideāli, kārtība, simetrija un harmonija, piemēram, Jaņa Ekmana portreti.

Grafika: Raksturīga precizitāte un detalizācija, piemēram, Daivida grafiskie darbi.

Teātris: Dominē moralizējoši un izglītojoši teātra gabali, kas atspoguļo cilvēka saprātības un morāles ideālus.

# data[].attributes.body
Cilvēks: Pacilāts, harmonisks, ideāli iekļauts sabiedrības un dabas kārtībā.

Sabiedrība: Kārtīga, izglītota un savstarpēji cienoša, centīšanās pēc pilnības un harmonijas.

Valsts: Centralizēta varas struktūra, uzsvērta sabiedrības un valsts labklājība.

Polietisms/Monoteisms/Reliģija: Reliģijas ietekme vēl joprojām pastāv, bet pakāpeniski tiek aizstāta ar saprātīguma un saprātīgas dzīves principiem.

# data[].attributes.body
Mūzikā klasicisms izceļas ar savu simetrisko un harmonisko skaņdarbu komponēšanu, piemēram, Mocarta, Haydna un Beethovenas darbos, kur dominē skaidra formas struktūra un harmoniskas attiecības starp skaņām.

Literatūra klasicismā bieži atspoguļo ideālus un klasiskos piemērus. Rakstnieki bieži pievēršas morālēm, ideāliem un vēsturiskiem tematiem, cenšoties radīt darbus, kas ir saskaņā ar antīko literatūru un klasiskajām vērtībām.

Filozofijā klasicisms izpaužas kā saprātīgas dzīves filozofija un morāles jautājumu apspriešana. Filozofi bieži cenšas noteikt un izprast cilvēka dabu un sabiedrības likumsakarības, izmantojot saprātīgu pieeju un argumentāciju.

Šie aspekti veido pamatu klasicisma intelektuālajam un mākslinieciskajam uzplaukumam, kurā tiecas pēc harmonijas, proporcijām un saprātīgas ideālu izpausmes.

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Klasicisma ideālus raksturo harmonija, simetrija un vienkāršība, piemēram, Parīzes Panteons.

Tēlniecība: Izceļas klasiskās antīkās formas un ideāli, piemēram, skulptūras.

Glezniecība: Glezniecībā tiek izmantotas klasiskās kompozīcijas un tēmas, piemēram, Žaka Lui Davida gleznas.

Grafika: Grafikā dominē precizitāte un proporcijas, piemēram, Vincenca Migreta gravīras.

Teātris: Klasicisma teātrī ir raksturīgi sakārtoti intriģi, ideāli un morāles, piemēram, Moliēra komēdijas.

# data[].attributes.attachment_caption
ekonomiskās, sociālās, politiskās un tehniskās pārmaiņas, kas saistās ar pāreju no manufaktūras uz mašinizētu ražošanu, rūpnieciskās ražošanas attīstību, agrāras ekonomikas pārveidi industriālā.

# data[].attributes.body
Iepriekšējos gadu tūkstošus cilvēces saimniecības pamats bija bijusi lauksaimniecība. Līdz ar rūpniecības apvērsumu mainījās preču ražošanas veids. Darbnīcu un manufaktūru vietā stājās fabrikas. Cilvēku roku darbu nomainīja mašīnas un mehānismi.

Cilvēks: Strādīgs, meklē jaunas iespējas un veidus, kā uzlabot dzīves standartus.

Sabiedrība: Pāreja no agrākajām lauksaimnieciskajām sabiedrībām uz industrializētu un urbanizētu dzīvesveidu; pieaugoša darba kāpņu pārvaldība un augšupeja pilsētu iedzīvotāju skaits.

Valsts: Augoša nozīme un ietekme, kā arī konkurence starp valstīm gan ekonomikas, gan koloniālajā jomā.

Reliģija: Maina nozīmi un ietekmi sabiedrībā, kļūstot par vienu no daudziem faktoriem cilvēku dzīvē, nevis galveno autoritāti.

# data[].attributes.body
Industriālās revolūcijas rezultātā pasaulē bija notikušas būtiskas pārmaiņas. Attīstītajās Rietumeiropas valstīs dominēja mašinizēta lielražošana. Pilsētas bija kļuvušas par rūpnieciskās ražošanas centriem.

Zinātnes jomas: Industriālā revolūcija radīja lielu tehnoloģisku attīstību un zinātnisku pētījumu pieaugumu, tostarp uzlabojot rūpniecisko ražošanu, medicīnas un inženierzinātņu attīstību.

Māksla: Tika izstrādāti jauni mākslas tehniku un izteiksmes veidi, piemēram, fotogrāfija, kas sāka kā zinātniski eksperimenti un kļuva par sava veida mākslas formu.

Tā, vēl manufaktūru laikā būtiski uzlabojās stikla ražošanas tehnoloģija. Arī ķīmijas sasniegumi bija ievērojami, attīstījusies bija podniecība, bet pulksteņu mehānismu izgatavošana jau bija sasniegusi filigrānu pakāpi. Sevišķi iespaidīgi bija sasniegumi Anglijas tekstilrūpniecībā. Jau 19. gadsimta sākumā, pateicoties vairākiem izgudrojumiem vērpšanas tehnikā, vilnas dzijas vērpšanā nepieciešamais strādājošo skaits un ražošanas izmaksas samazinājās gandrīz divas reizes. Tehnoloģiskās izmaiņas no atsevišķām nozarēm arvien vairāk aptvēra ražošanu kopumā. Tās ietvēra:

Efektīvāku pamatmateriālu ieviešanu ražošanā, galvenokārt dzelzi un tēraudu;

Jaunu energoresursu ieviešana — akmeņogles, petroleja;

Jaunas iekārtas, tostarp tvaika mašīna;

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Klasicisma formālas un proporciju vērtības tika saglabātas, bet tika eksperimentēts ar jauniem materiāliem un konstrukcijām, kas atspoguļoja industriālās revolūcijas izaicinājumus.

Tēlniecība: Romantisma laikmetā tēlniecībā tika eksperimentēts ar emocijām un fantastiskiem motīviem, bet reālisma laikā tika vērstas uz realitātes atspoguļošanu un sociālo tēmu izpēti.

Romantisma laikmetā dominēja izsmalcinātas dabas ainavas un ar tām saistītās izjūtas, bet reālisma laikmetā tika attēloti ikdienas dzīves mirkļi un sabiedrības portreti.

Grafika: Grafiskajā mākslā tika izmantotas jaunas drukas tehnoloģijas, kas ļāva plaši izplatīt ilustrētus literatūras darbus un politiskos plakātus.

Teātris: Teātra jomā attīstījās teātra industrija, arvien vairāk kļūstot par masu izklaides formu un piedāvājot dažādus žanrus un izrādes.

# data[].attributes.attachment_caption
Modernisms attīstījās kā reakcija uz industriālās revolūcijas, urbānizācijas un Pirmā pasaules kara radītajām pārmaiņām. Sabiedrībā šajā laikā norisinājās būtiskas strukturālas un vērtību maiņas:

# data[].attributes.body
Sociālās un kultūras iezīmes:

Urbanizācija un industrializācija: Līdz 1900. gadam vairāk cilvēku Eiropā un ASV sāka dzīvot pilsētās, nevis laukos. Londonā, Berlīnē un Parīzē notika strauja rūpnieciskā izaugsme.

Sabiedrības slāņu pārbūve: Sākās tradicionālās šķiru sistēmas sairšana. Parādījās spēcīga pilsētnieku vidusšķira un inteliģence.

Sieviešu emancipācija: Sievietes sāka iegūt izglītību un prasīt balsstiesības. Piemēram, Lielbritānijā 1918. gadā daļai sieviešu tika piešķirtas balsstiesības, bet 1928. gadā – pilnīgas.

Skeptiska attieksme pret tradīcijām: Modernisma laikmetā sabiedrībā nostiprinājās kritiska attieksme pret reliģiju, monarhiju un tradicionālo morāli. Pēc Pirmā pasaules kara daudzi cilvēki zaudēja ticību iepriekšējiem ideāliem.

Kopējā attieksme:

Neskaidrība un eksistenciāls nemiers: Daudzi cilvēki jutās atsvešināti. Literatūrā (piemēram, T.S. Eliota "Waste Land", 1922) dominē izjūta par sabiedrības sadrumstalotību un garīgo tukšumu.

Progresīvisma gars: Vienlaikus pastāvēja pārliecība, ka cilvēce var virzīties uz priekšu caur zinātni, mākslu un tehnoloģiju.

# data[].attributes.attachment_caption
Šarls Bodlērs -  viens no nozīmīgākajiem modernās dzejas aizsācējiem un modernisma priekšgājējiem literatūrā.

# data[].attributes.body
Šajā laikmetā notika milzīga intelektuālā rosība, kas skāra vairākas jomas: zinātni, filozofiju, literatūru, mākslu un psiholoģiju.

Zinātne un tehnoloģijas:

Alberts Einšteins (1905, 1915): Relativitātes teorija pilnībā pārveidoja izpratni par laiku, telpu un gravitāciju.

Zigmunds Freids: Izstrādāja psihoanalīzes teoriju, kas būtiski ietekmēja psiholoģiju un kultūru kopumā. Viņš ieviesa jēdzienus kā bezapziņa, Oidipa komplekss utt.

Makss Planks, Nīls Bors un kvantu teorija: Radikāli pārveidoja priekšstatus par atomu uzbūvi un enerģiju.

Tehnoloģiju attīstība: Parādījās elektrība ikdienā, telefons, lidmašīna (Brāļi Raiti, 1903), automašīnas masveida ražošana (Ford Model T – no 1908. gada).

Filozofija un sabiedriskā doma:

Martins Heidegers, "Būtne un laiks" (1927): Izstrādāja eksistenciālisma pamatus, koncentrējoties uz cilvēka pieredzi, laicīgumu un "autentiskumu".

Marksisms un sociālistiskā domāšana: Ietekmēja politiskās ideoloģijas visā pasaulē, sevišķi pēc Krievijas revolūcijas (1917).

Modernisma kritika racionālismam: Filozofi un mākslinieki vairs neticēja lineārai progresa idejai vai absolūtām patiesībām.

Māksla un literatūra:

Literatūra: Modernisti kā Džeimss Džoiss ("Ulysses", 1922), Virdžīnija Vulfa ("Mrs. Dalloway", 1925) eksperimentēja ar apziņas plūsmas tehniku un subjektīvo uztveri.

Māksla: Pablo Pikaso un kubisms pārveidoja priekšstatus par attēlojumu. Dadaisms (no 1916) izsmēja kara un sabiedrības absurdu.

Arhitektūra: Bauhaus skola (dibināta 1919. gadā Vācijā) ieviesa funkcionalismu un minimālismu arhitektūrā.

# data[].attributes.body
Modernismam raksturīgs dažādu atšķirīgu mākslas un literatūras virzienu uzplaukums, lai gan jāatzīmē, ka daudzi izcili modernisma pārstāvji nepieder nevienam no tiem. Spilgtākie modernisma virzieni mākslā un literatūrā (kā piemēri minēti arī daži plaši pazīstami šo virzienu pārstāvji) ir:

abstrakcionisms (Vasilijs Kandinskis);

akmeisms (Anna Ahmatova, Osips Mandelštams);

dadaisms (Tristans Carā, Marsels Dišāns);

ekspresionisms (Ernsts Tollers, Emīls Nolde);

fovisms (Anrī Matiss);

futūrisms (Filipo Tomāzo Marineti, Veļimirs Hļebņikovs);

imažisms (Tomass Stērnss Eliots, Ezra Paunds);

imažinisms (Sergejs Jeseņins)

impresionisms (Klods Monē, Eduārs Manē);

kubisms (Pablo Pikaso);

konstruktīvisms (Vladimirs Tatļins, Naums Gabo);

simbolisms (Stefans Malarmē, Gustavs Klimts);

sirreālisms (Luijs Aragons, Salvadors Dalī).

# data[].attributes.body
Arhitektūra: Modernisms iezīmēja pāreju no tradicionālām būvniecības formām uz modernām, funkcionālām un eksperimentālām arhitektūras pieejām. Tika izstrādātas jaunas būves, kas atspoguļoja industriālo un tehnoloģisko progresu.

Tēlniecība: Tēlniecība pārvarēja tradicionālās robežas, meklējot jaunas formas, materiālus un izteiksmes veidus. Skulptūras bieži izmantoja abstrakciju un eksperimentēja ar telpu un kustību.

Glezniecība: Modernisms atnesa jaunas glezniecības tehnikas un pieejas, kā arī jaunu tēmu izvēli. Abstrakcija un subjektivitāte dominēja daudzos mākslas darbos.

# data[].attributes.attachment_caption
Sirreālisms-viens no modernisma virzieniem 20.gs. literatūrā un mākslā.