# data[].attributes.attachment_link.title
Swan Lake, Tchaikovsky - Dance of the Little Swans

# data[].attributes.attachment_link.title
Giuseppe Verdi - Aida - Marcia Trionfale (Triumphal March)

# data[].attributes.attachment_link.title
Gioacchino Rossini - El Barbero de Sevilla

# data[].attributes.attachment_link.title
El elixir del amor, una furtiva lagrima- Luciano Pavarotti, Subtitulado al Español

# data[].attributes.body
Es va tendir a relaxar, trencar o barrejar entre si, les formes establertes en el barroc o el classicisme. Els castrati van desaparèixer i per tant els tenors van adquirir rols més heroics, i els cors es van tornar més importants. A la fi del període romàntic, el verisme es va popularitzar a Itàlia, retratant en l'òpera escenes realistes, més que històriques o mitològiques. Molts compositors del romanticisme, a partir de la segona meitat del segle XIX, van escriure música nacionalista, que tenia alguna connexió particular amb el seu país.

# data[].attributes.attachment_link.title
CIBM 2016 - Banda Municipal de Barcelona - Puigsoliu, poema simfònic

# data[].attributes.body
Un poema simfònic és una obra d'origen extra musical, de caràcter poètic literari, la finalitat és moure sentiments i despertar sensacions, o descriure una escena mitjançant la música. Generalment consta d'un Albertus i un Sabater moviment i està escrit per a orquestra, encara que pot ser per a piano o per a petites formacions instrumentals. El poema simfònic és una guia per al desenvolupament de la forma musical com a tal en termes tècnics.

# data[].attributes.body
Preludi és un terme molt difús que designa una gran varietat de peces, generalment escrites per a piano.
Preludi és el nom genèric de qualsevol peça d'estructura formal no massa precisa. Moltes altres peces que porten altres noms pertanyen a la mateixa categoria, peces anomenades fantasia,  elegia, impromptu, caprici, ària, estudi i altres. Algunes característiques d'aquestes peces són:
Balada: de caràcter líric i melancòlic.
Impromptu: de caràcter improvisat.
Elegia: trist i melancòlica.
Intermezzo: petites obres per a piano.
Nocturn: ce caràcter intimista i sentimental.
Barcarola: imita les cançons de gondolers.
Rapsòdia: de  caràcter fantàstic, basada en temes populars

# data[].attributes.body
Petites formes
Preludi: Peça en un sol temps, de curta durada i amb característiques de virtuosisme, escrita principalment per a piano.
Bagatel·la: Composició curta per a piano i sense cap pretensió.
Estudi: Obra breu de restringit material temàtic, on un motiu va adquirint cada vegada més gran dificultat.
Impromptu: Obra no subjecta a cap norma i en què l'executant té llibertat d'improvisació.
Nocturn: Composició de caràcter afable i sentimental amb una delicada i expressiva línia melòdica.
Lied: Cançó culta, refinada, íntima i de suggeriments lírics.

Grans formes
Simfonia i concert: La simfonia i el concert es van desenvolupar i es van adaptar als ideals romàntics.

Totes les formes que no tenen com a punt de referència una de les estructures formals habituals són tècnicament formes "lliures"

# data[].attributes.attachment_link.title
Schumann. Carnaval Op. 9. 5. Eusebius. Partitura. Audición.

# data[].attributes.body
-Per l'actitud davant la societat i el món, Beethoven es va convertir en el model del moviment romàntic, que alhora no deixava de ser un model perillós. Va ser, certament, la figura d'aquest la que va proporcionar a l'era romàntica el paradigma pel seu concepte d "Artista".
-L'etapa romàntica va donar lloc a l'enfrontament entre l'"artista" i el "filisteu", com deia Robert Schumann musicalment en la seva obra Carnaval.
-L'aïllament del músic romàntic no es va produir sense un efecte retroactiu en la seva personalitat i en el caràcter de la seva obra.
-Els músics romàntics van plantar cara a la tradició.

# data[].attributes.body
-Com en altres períodes, la instrumentació es va adaptar als requeriments musicals del període.
-La mida de l'orquestra estàndard va augmentar, i es van incloure instruments tals com el piccolo i corn anglès
-Les obres del romanticisme es van tornar més llargues.
VENT
Contrafagot: Espècie de fagot de grans dimensions, els sons es produeixen a la vuitena greu del fagot ordinari.
Saxòfon: Instrument de vent compost d'un tub cònic de metall encorbat en forma d'U, amb diverses claus i un filtre de fusta i canya . N'hi ha de diverses mides.
Corn anglès: Instrument de vent, més gran i de so més greu que l'oboè.
Tuba: Instrument de vent de grans proporcions i de sonoritat voluminosa i greu.

Teclat
Piano: Encara que ja existia en el Classicisme, el piano és el gran instrument del romanticisme. Permet l'expressivitat més gran als compositors, que són, moltes vegades, virtuosos d'aquest instrument.

# data[].attributes.body
-Es creen nous gèneres i formes musicals.
-El compositor deixa de ser un servent i adquireix una molt bona reputació per damunt dels altres artistes.
- La música deixa els salons aristocràtics i es trasllada a les sales de concert i als salons burgesos.
-Alemanya i Àustria són el centre musical més important en la música instrumental. En la música vocal, ho són Itàlia i França.
- Es compon menys música religiosa.
-Hi ha menys rigidesa formal i menys regularitat en les frases melòdiques; l'scherzo substitueix definitivament el minuet; en les obres amb diversos moviments (sonates, simfonies, concerts...) sorgeixen estructures cícliques, motius rítmics i melòdics que apareixen en més d'un moviment.
-Els ritmes són més complexos i lliures, amb una notable llibertat agògica, que propiciarà l'aparició del rubato.
-S'eixampla la tonalitat; hi ha més dissonàncies i cromatismes i menor claredat tonal; les cadències són menys clares i menys freqüents i l'estil polifònic i contrapuntístic s'utilitza només esporàdicament.
-Al costat de la sonata per a piano, apareixen una gran quantitat de petites formes de caràcter íntim o apassionat i amb estructures diverses i lliures com la romança, el nocturn, la rapsòdia, l'estudi, el preludi, la fantasia, etc.; i algunes danses estilitzades com la masurca, el vals, la polonesa, etc.
-L'època romàntica no va ser ja un segle de grans composicions vocals.

# data[].attributes.body
Va ser una època d'inovacions però hi havia moltes coses que encara estaven agafades dels anys anteriors.

# data[].attributes.body
Es pot considerar un moviment de finals del segle XIX i principis del XX que es diferencia del Romanticisme per l'exuberància orquestral i la desmesura en els desenvolupaments simfònics, també es caracteritza per un intens cromatisme que supera Richard Wagner i acaba a l'atonalitat. En els compositors postromántics s'observa la malenconia que els produeix la pèrdua de la cultura romàntica.

# data[].attributes.body
L'increment de l'educació musical va servir per crear un públic més ampli per a la música per a piano i els concerts de música més sofisticats. Amb la fundació de conservatoris i universitats es va obrir la possibilitat als músics de fer carreres estables.
El període romàntic tardà també va veure l'auge dels gèneres anomenats "nacionalistes" que estaven associats amb la música popular (folklòrica) i la poesia de determinats països.

# data[].attributes.body
va ser qui va promoure l'orquestra simfònica amb temporades regulars.

# data[].attributes.attachment_link.title
Mendelssohn: Sinfonía nº 4. Orquesta Sinfónica RTVE. Lucas Macías, director

# data[].attributes.body
En aquesta època va surgir l'òpera romàntica", amb una forta connexió entre París i el nord d'Itàlia. La combinació del virtuosisme orquestral francès, les línies vocals i poder dramàtic italians, al costat de llibrets que es basaven en la literatura popular, van establir les normes que continuen dominant l'escena operística. Les obres de Vincenzo Bellini i Gaetano Donizetti van ser immensament populars en aquesta època.
Un aspecte important d'aquest part del romanticisme va ser l'àmplia popularitat aconseguida pels concerts per a piano, que incloïen improvisacions de temes populars, peces curtes i altres més llargues, com ara les sonates de Beethoven o Mozart. Es van posar de moda les orquestres simfòniques amb temporades regulars.

# data[].attributes.attachment_link.title
Himno de la Alegría - Novena Sinfonía de Beethoven

# data[].attributes.body
En la segona dècada del segle XIX, el canvi a noves fonts per a la música, al costat d'un ús més accentuat del cromatisme en les melodies i la necessitat de més expressivitat harmònica, van produir un canvi estilístic palpable. Les raons que van motivar aquest canvi no van ser merament musicals, sinó també econòmiques, polítiques i socials. L'escenari estava preparat per a una nova generació de compositors que podia parlar-li al nou ambient europeu postnapoleònic.

# data[].attributes.body
El Romanticisme va ser el moviment cultural que acompanyà una època, anomenada de les revolucions burgeses. L'esperit romàntic va impregnar totes les esferes de la vida des de la filosofia fins a la política. Els polítics i els economistes liberals reclamaven més espai per a la iniciativa individual; els poetes i els artistes, la llibertat total per crear.
Literats, pintors i músics posaven per damunt de les lleis artístiques l'expressió dels sentiments més personals i íntims. La música era l'art romàntic per excel·lència.
El romanticisme és una etapa de pensament idealista i radical, on es valora la llibertat per sobre de tot. Així,doncs, les actituds es regeixen més pel sentiment que per la raó. -Neix el gran públic musical -la burgesia, molt més nombrosa que l'aristocràcia- de l'aplaudiment de la qual depèn l'artista.

# data[].attributes.body
El Romanticisme va ser un període que va transcórrer, aproximadament, entre principis dels anys 1820 i la primera dècada del segle XX, i sol englobar tota la música escrita d'acord amb les normes i formes d'aquest període. El romanticisme musical va ser precedit pel Classicisme i seguit per l'Impressionisme.