# data[].attributes.body
Prvi od njih je navodno trebao planiran za vrijeme prvog svjetskog rata 1916. godine, u Solunu, gdje je bila smještena tadašnja srpska vlada u izbjeglištvu, a zbog čega je na solunskom procesu osuđen i ubijen Dragutin Dimitrijević.
Nakon usvajanja Vidovdanskog ustava 1921. godine, komunisti su organizirali neuspješan atentat na kralja Aleksandra Karađorđevića. Atentator je bio Spasoje Stejić koji je kasnije, u Vidovdanskom procesu 1922. godine, osuđen na smrt, ali mu je kazna preinačena na 20 godina robije.
17.12.1933. godine Petar Oreb,Josip Begović i Antun Podgorelec, pripadnici ustaškog pokreta, pokušavaju ubiti kralja Aleksandra prilikom njegove posjete Zagrebu.Atentatori su bili uhićeni prije ostvarenja cilja ali su prigodom uhićenja ubili jednoga agenta a Sud za zaštitu države osudio je na smrt Oreba i Begovića te Podgorelca na doživotnu robiju.

# data[].attributes.body
Iako su predstavnici Države SHS, na čelu sa Svetozarom Pribićevićem, prije upućivanja u Beograd od Narodnog vijeća Države SHS dobili dokument Naputak kojim se uvjetuje ujedinjenje Države SHS s Kraljevinom Srbijom okupljanjem ustavne skupštine koja će 2/3 većinom odlučiti buduće uređenje države, dolaskom u Beograd, pod dojmom nasilnog pristupa Crne Gore Srbiji te samovoljni izlazak Bačke, Banata i Baranje (Novosadska skupština) i hrvatskog Srijema koji je bio pod srpskom vojnom kontrolom do izgasavanja ujedinjenja iz sastava Države SHS i priključenje Srbiji, bojeći se talijanske okupacije Dalmacije i Istre te socijalnih nemira, biva odbačen Naputak i napisana Adresa dokument o bezuvjetnom ujedinjenju Države SHS i Kraljevine Srbije. Delegacija, koju je predvodio Pribičević, predstavila je regentu Aleksandru koji je zastupao tada bolesnoga oca Petra, Adresu. Dokument je pročitao potpredsjednik Narodnog vijeća, dr. Ante Pavelić, a regent ju je ratificirao 1.12.1918. godine, proglasivši tako novonastalo Kraljevstvo Srba, Hrvata i Slovenaca

# data[].attributes.attachment_caption
zastupnici koji su potpisali Rapalski ugovor

# data[].attributes.body
Sporazum koji su u Rapallu, gradiću blizu Genove, 12. studenog 1920. potpisali predstavnici Kraljevine SHS i Kraljevine Italije, nakon pregovora koji su započeli 9. studenog. Njime su bile određene međusobne granice tih država, bilo je dogovoreno stvaranje neovisne Slobodne Države Rijeke te zajedničko nastupanje protiv svih pokušaja restauracije dinastije Habsburgovaca. Rapalskim ugovorom nastojala su se riješiti mnogobrojna otvorena pitanja oko granica dviju država, koja su postavljena Londonskim ugovorom 1915., a nisu bila riješena za mirovne konferencije u Parizu 1919.-1920.

# data[].attributes.body
Po ustavu jugoslavenska država Kraljevina SHS je ustavna, parlamentarna monarhija. Unutarnje uređenje države strogo je centralističko (centar je Beograd).Izglasan je 28. lipnja 1921. kao prvi ustav Kraljevine SHS.. Državni grb je sklopljen od srpskog, hrvatskog i slovenskog grba. Službeni je jezik po ustavu srpsko-hrvatsko-slovenski. Zakonodavnu vlast imaju skupština i kralj. Upravnu vlast ima vlada. Sudsku vlast obavljali su sudovi označeni kao nezavisni,ali su presude donosili u ime kralja.

# data[].attributes.attachment_caption
Područje Slobodne Države Rijeke obojano je narančasto,a žuto je područje pripojeno Rapallskim ugovorom

# data[].attributes.body
Rimski ugovor međunarodni je ugovori potpisani 27.1.1924. godine. Rimski ugovori su dva ugovora: 1) Pakt o prijateljstvu i srdačnoj suradnji i 2) Sporazum o Rijeci. Predstavljaju dogovor između Italije i Kraljevine SHS. Drugo potpisivanje bilo je 22.2.1924. godine, kojim su van snage stavljeni pojedini dijelovi Rapallskog ugovors, zbog kojeg je 1920. godine bila stvorena Slobodna Država Rijeka, a ovim ugovorima ukinuta je riječka država i uspostavljena Kvarnerska provincija, što je uvod u pripajanje Rijeke Italiji. Potpisnici su sa strane Vlade Kraljevine SHS predsjednik Vlade Nikola Pašić i ministar vanjskih poslova Momčilo Ninčić, a sa strane Vlade Kraljevine Italije Benito Mussolini.Italiji je ovo bio veliki trofej. Talijanski kralj je u Rimu istog dana, 22. veljače 1924. izdao proglas: "Grad Rijeka i okolni teritorij pripadaju Italiji po ugovoru od 27. siječnja i bit će priključeni Kraljevini Italiji."

# data[].attributes.body
Atentat u Narodnoj skupštini 1928. godine donio je još veće probleme u Kraljevini SHS, a kriza se toliko produbila da je reagirati morao sam kralj. Dana 6.1.1929. godine, preko Radio Beograda objavio je ukidanje Narodne skupštine i svih stranaka, uveo je diktaturu, koju će povijest pamtiti kao Šestosiječanska diktatura, a sve je to opravdao krizom koju parlamentarci nisu uspjeli riješiti - između Kralja i Naroda od tog trenutka posrednika nije smjelo biti. Nekoliko mjeseci potom, kralj Aleksandar donosi novi Zakon o nazivu i podjeli države kojim će ime države promijeniti u Kraljevina Jugoslavija, a istu će podijeliti na 9 banovina i grad Beograd. Ukinute su bilo kakve nacionalne posebnosti, a stvorena je, što i jest bilo jedno od izvornih ideja Karađorđevića, jugoslavenska nacija sa jugoslavenskim jezikom kao službenim.

# data[].attributes.body
Atentat u Narodnoj skupštini, dogodio se 20.6.1928. godine kada je u Narodnoj skupštini Kraljevine Jugoslavije u Beogardu izvršen atentat na zastupnike Hrvatske seljačke stranke,Ivana Pernara, Đuru Basaričeka, Ivana Granđu, Stjepana Radića i Pavla Radića. Atentat je izvršio zastupnik Narodne radikalne stranke, Puniša Račić.

# data[].attributes.body
Krajem 8. mjeseca 1934. godine, na poziv Anta Pavelića, vođa VMRO-a Vančo Mihajlov je doputovao u Rim kako bi se dogovorili detalje oko izvršenja atentata na kralja Aleksandra. Sastanak su održali u hotelu Continental, razgovoru između Pavelića i Mihajlova nazočio je i generalni inspektor tajne službe Italije Ericole Conti.Odlučeno je da se atentat izvrši u Francuskoj jer se već znao program Aleksandrove predstojeće posjete. Pavelić i Mihajlov su se dogovorili da pripreme više grupa radi izvođenja atentata. Prva skupina trebala je izvršiti atentat po kraljevom dolasku u Marseille, druga grupa trebala je izvršiti atentat bombom u slučaju da prva grupa ne uspije. Treća skupina je bila spremna izvršiti atenta u Parizu. Vođa hrvatskih ustaša Pavelić izdaje dekleraciju kojom osuđuje kralja Aleksandra na smrt, a po ustaškim logorima počinju intezivne pripreme za atentat. Najveće pripreme vršene su u logoru Janka Puszta i Nagykanizsa, gdje ustaše za izvršenje atentata obučava profesionalni atentator VMRO-a, Vladimir Georgijev Kerin, zvani Černozemski. Nakon obuke između 15 najuspješnijih ustaša izabrana su trojica atentatora: Mio Kralj, Ivan Raić i Zvonimir Pospišil. Četvrtog atentatora Černozemskog, Pavelić je odabrao na prijedlog Mihajlova.

# data[].attributes.body
Sporazum Cvetković-Maček je sporazum koji su 26.8.1939. godine sklopili predsjednik vlade Kraljevine Jugoslavije Dragiša Cvetković i predsjednik Seljačko-demokratske koalicije Vladko Maček. Sporazum je doveo do formiranja koalicijske vlade u kojoj je Maček postao potpredsjednik.
Sporazumom je nastala Banovina Hrvatska, upravno-teritorijalna jedinica u sastavu Kraljevine Jugoslavije.

# data[].attributes.body
Banovina je zapravo bila "država u državi", a obuhvaćala je teritorij bivše Savske i Primorske banovine (uz dijelove današnje BiH). Imala je sudsku, zakonodavnu i upravno autonomiju u odnosu na Beograd, a za (prvog i posljednjeg) bana izabran je HSS-ovac Ivan Šubašić. Taj neviđeni presedan, kojeg je knez Pavle opravdao člankom 116. jugoslavenskog ustava, izazvao je burne reakcije diljem zemlje. Srpski su se političari pobunili jer su smatrali da takav presedan Hrvatima daje privilegirani položaj i ruši ideje jugoslavenstva koje je država provodila, dok su neki hrvatski političari, predvođeni HSP-om, smatrali kako je ovo samo obmana i kako je jedina moguća solucija potpuna samostalnost Hrvatske.