# data[].attributes.headline
Мета:  закріпити знання дітей про аварію на ЧАС та її наслідки;упроваджувати елементи екологічного виховання;розвивати почуття вдячності та вшанування подвигу ліквідаторів;виховувати любов до Батьківщини, почуття гордості за її людей та бажання бути їй корисним, добре вчитися.

# data[].attributes.subject
Мета:  закріпити знання дітей про аварію на ЧАС та її наслідки;упроваджувати елементи екологічного виховання;розвивати почуття вдячності та вшанування подвигу ліквідаторів;виховувати любов до Батьківщини, почуття гордості за її людей та бажання бути їй корисним, добре вчитися.

# data[].attributes.body
Стоять озера в пригорщах долин,

Луги цвітуть у придорожній смузі.

І царствений цибатий чорногуз

Поважно ходить в ранній кукурудзі.

Дівча козу на вигоні пасе,

Машини мчать, баранки крутять аси.

Малина спіє.. І на все, на все

Лягає пил чорнобильської траси.

Жоржини на чорнобильській дорозі

Вже котрий рік, як струшують біду,

Прозорий жах обмацує ворота

- Чи можна людям в хату увійти?

Роса - як смертний піт…

Л. Костенко

# data[].attributes.headline
 14 грудня в Україні

# data[].attributes.body
14 грудня в Україні відзначають День вшанування учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який встановлений згідно з Указом Президента від 10 листопада 2006 року, на згадку про завершення 14 грудня 1986 року будівництва саркофагу над четвертим зруйнованим енергоблоком ЧАЕС.

Лише завдяки самопожертві ліквідаторів наслідків катастрофи, багато з яких заплатили за це власним життям і здоров’ям, вдалося локалізувати аварію та врятувати країну і світ від радіаційного забруднення

Цей день ми згадуємо їх – тих, хто усвідомлено й мовчки жертовно віддав за нас своє життя у ядерному котлі. Попри величезну ціну, яку довелося заплатити, самі ліквідатори-чорнобильці нерідко називають 14 грудня святом.

# data[].attributes.attachment_link.title
Зона відчуження з висоти пташиного польоту. Ексклюзивне відео - Chernobyl 4k

# data[].attributes.headline
Чорнобиль... Чорний 

# data[].attributes.body
Чорнобиль... Чорний біль нашої землі. І скільки б не минуло років, все одно це слово полум’янітиме чорним вогнищем скорботи.
Райцентр Чорнобиль. Ця назва походить від назви різновиду гіркого полину - чорнобилки. Це назва невеличкого містечка в 130 км від Києва. Спочатку так іменувалося давнє поселення, засноване ще у Древній Русі, потім місто, а згодом – і атомна електростанція, будівництво якої розпочалося у
1971 році. У 1983 вже працювали 4 енергоблоки із запланованих шести.
Учень. Мало хто знав про чорнобривого брата сивого полину, аж поки не стався страшний атомний вибух у місті, яке зветься Чорнобиль. І тоді згадали люди, що у книзі книг – Біблії говориться про полин і пов’язану з ним страшну катастрофу: „Засурмив третій Янгол, і велика зоря спала з неба, палаючи, як смолоскип. І спала вона на третину річок та водні джерела. І ймення зорі тієї „Полин”. І стала третина води, як полин, і багато людей повмирало з води, бо згіркла вона.
Учитель. Ту мирну весняну ніч на берегах Прип’яті люди ніколи не забудуть. Вона була такою тихою, такою теплою і такою ласкавою. Саме в цю ніч, з 25 на 26 квітня 1986 року, відлік часу став далеко не мирним, а бойовим і аварійним.
О першій годині 24 хвилині, коли Прип’ять, містечко атомників, спало безтурботним сном, раптово пролунав вибух і над 4-м реактором атомної електростанції гігантське полум’я розірвало нічну темряву.
Аварія на ЧАЕС - смертоносне полум’я зловісної пожежі висвітило кожного, хто там працював і жив, виділило перших із перших, вони, ризикуючи життям, кинулися до реактора, аби своїми грудьми перестерегти трагедію.
Ось як описує це Володимир Яворівський: „За покликом рідної землі на захист свого народу першими до палаючого реактора по тривозі прибули пожежні з охорони ЧАЕС на чолі з начальником варти Володимиром Правиком.
Потім прибуло підкріплення з міста Прип’ять на чолі з лейтенантом Віктором Кибенком.
Если б только огонь- все пустяк,
Но повсюду невидимый враг.
Он не дышит жарой на тебя-
Проникает, смертельно разя,
Пост не бросить, назад не уйти!
Долг такой: нашу землю спасти!
Понимал и уйти он не мог,
Молодой лейтенант Кибенок.
Вони ринули у вируюче полум’я- у смертельну радіацію не за наказом командира, а за законом совісті, рятувати станцію і людей, не думаючи про себе, хоча добре усвідомлювали небезпеку, вони виконали присягу на вірність народу України.
В ніч на 26 квітня Валерій Ходемчук був на зміні. Він загинув у перші хвилини аварії під уламками четвертого енергоблока ЧАЕС. „Саркофаг” став для нього вічним пристанищем. Так і не дочекалася Валерія його мати, дружина Наталка, син Олег та донька Лариса. Не дочекалася і вся Прип’ять.
Лист Ганни Ходемчук синові Валерію „Прощання”.
Страшно, коли матері хоронять своїх дітей, а ще страшніше, коли вони не мають навіть їх могили. Усім матерям, що втратили своїх дітей присвячується ця пісня. ( Учні співають пісню „Чорнобривці”).
Вогонь усе лютував, не вщухав. Начальник караулу лейтенант Правик по рації передав виклик №3, за яким усі пожежні машини Київської області негайно вирушили до Прип’яті. На допомогу примчав і начальник пожежної частини майор Л. Телятников. „Ніколи в житті,- скаже він потім,- не було в мене дороги важчої, ніж ця - завдовжки у хвилини. З неймовірним тріском палала величезна плотина покриття над машинним залом і допоміжним корпусом, навкруги разом з вогнем задушливий дим. Киплячий бітум пропалював чоботи, бризками осідав на одязі, в’їдався у шкіру. Люди слабшали від їдкого диму, нестерпної спеки і болю.
Відвага... Для пожежного це невід’ємна професійна риса, без якої ніяк не можна. Ось так тієї трагічної ночі лейтенанти і сержанти пожежної охорони виконували свою звичайну роботу. О, ні! Це був смертельний герць, з якого хлопці вийшли переможцями. 28 чоловік двох караулів затулили собою не тільки станцію, а й Європу. Шість чоловік загинули майже відразу. Так вони жили, працювали й увійшли в безсмертя.
Ті,що згоріли в огні
В перші хвилини двобою,
Землю прикрили собою,
Як наші діди на війні
Не залишили пости,
Мужньо стояли на герці,
Пам’ятник їм вознести
Треба у кожному серці..
Ось імена перших жертв чорнобильського полум’я. Усі вони молоді вродливі, мужні. Вічна пам’ять їм, низький уклін від усього людства. Навічно заснули герої - пожежні на новому підмосковному Митинському цвинтарі:
Учні, піднімаючись із місць,по черзі називають прізвища Віктор Кибенок, Микола Ващук, Василь Ігнатенко, Микола Титенок, Володимир Правик, Володимир Тищура, Валерій Ходемчук.
І ще багато - багато життів забрало потім чорнобильське лихо. Прошу всіх піднятися і вшанувати пам’ять загиблих хвилиною мовчання... Прошу всіх сідати. (Звучить тихо „Реквієм” Моцарта).
Учень читає вірш „Лейтенанти”.
Красивою та багатою була Чорнобильська земля з її врожайними полями, садами та озерами, але тільки до квітневої ночі 1986 року. Наша пам’ять і пам’ять наступних поколінь-знову і знову буде повертатися до цих трагічних днів. Поля і луки, ліси і озера, річки і ставки Чорнобильщини тяжко уражені невидимою чорною хворобою.
Над куточком планети враз нависла чорна хмара лиха, яка почала поширюватися з блискавичною швидкістю й поливати цим лихом, як дощем, нашу рідну землю. Це страшне лихо - радіація.
Аварія призвела до небаченого забруднення біосфери, до появи на території України мертвої тридцятикілометрової зони, до радіоактивного опромінення тисяч людей.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українська пісня

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Петриненко - Чорнобильська зона

# data[].attributes.headline
оре впало не тільки 

# data[].attributes.body
оре впало не тільки на Україну. Воно зачепило Білорусь і Росію. На забруднених територіях проживає близько 2 мільйонів осіб.
Атомний вибух негативно вплинув на все живе. Страшні наслідки аварії: ненароджені діти,вражені радіацією, волосся геть раптово випадає, руйнуються живі клітини, змінюється склад крові.
Людей вивозили із забрудненої зони. Важко було їм покидати свої рідні місця. Але залишитись - означало померти. Села стали спустошеними.
....а села нема.
Втекло кудись село,
Було колись село,
Життя колись було.
Дехто намагався повернутися та зустрічав на своєму шляху колючий дріт.
Особливо важко жити в незнайомій місцевості було старшому поколінню, адже ці люди за все життя ніколи не виїжджали за межі свого району. Кожна стежка, кожне деревце, кожна річечка у рідному селі були їм знайомі.
Матір я взяв із села,
А вона мені з Києва
Третій раз уже боса втекла.
Учень читає вірш „Ну куди нам тікати від рідної хати”.
Сплюндровано тисячі гектарів родючих земель, втрачені величезні площі лісів. У селах не залишилося жодної криниці, з якої можна було б пити воду.
Всі криниці в целофанових капшуках.
Де знайти кілометри целофану на рукотворне Київське море
Чи бодай на Десну зачаровану, з якої Київ п’є воду?
Сильними радіоактивними забрудненнями вражено 5 мільйонів га території України, більша частина яких - сільськогосподарські угіддя, забруднено 1,5 га лісів.
Велику небезпеку довкіллю завдають близько тисячі тимчасових могильників навколо АЕС і саркофаг над 4 блоком, який вибухнув. Могильники вже сьогодні протікають, саркофаг з роками стає все більш радіоактивним, конструкції його просідають, деформуються.
Вплив чорнобильської аварії на здоров’я людей дуже значний і буде проблемою не тільки для нас, а й для кількох прийдешніх поколінь. Небезпека нависла над усією планетою.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал Прямий

# data[].attributes.attachment_link.title
Фільм «Чорнобиль. 34 роки потому»: найбільша катастрофа людства

# data[].attributes.headline
Горе впало не тільки

# data[].attributes.body
Горе впало не тільки на Україну. Воно зачепило Білорусь і Росію. На забруднених територіях проживає близько 2 мільйонів осіб.
Атомний вибух негативно вплинув на все живе. Страшні наслідки аварії: ненароджені діти,вражені радіацією, волосся геть раптово випадає, руйнуються живі клітини, змінюється склад крові.
Людей вивозили із забрудненої зони. Важко було їм покидати свої рідні місця. Але залишитись - означало померти. Села стали спустошеними.
....а села нема.
Втекло кудись село,
Було колись село,
Життя колись було.
Дехто намагався повернутися та зустрічав на своєму шляху колючий дріт.
Особливо важко жити в незнайомій місцевості було старшому поколінню, адже ці люди за все життя ніколи не виїжджали за межі свого району. Кожна стежка, кожне деревце, кожна річечка у рідному селі були їм знайомі.
Матір я взяв із села,
А вона мені з Києва
Третій раз уже боса втекла.
Учень читає вірш „Ну куди нам тікати від рідної хати”.
Сплюндровано тисячі гектарів родючих земель, втрачені величезні площі лісів. У селах не залишилося жодної криниці, з якої можна було б пити воду.
Всі криниці в целофанових капшуках.
Де знайти кілометри целофану на рукотворне Київське море
Чи бодай на Десну зачаровану, з якої Київ п’є воду?
Сильними радіоактивними забрудненнями вражено 5 мільйонів га території України, більша частина яких - сільськогосподарські угіддя, забруднено 1,5 га лісів.
Велику небезпеку довкіллю завдають близько тисячі тимчасових могильників навколо АЕС і саркофаг над 4 блоком, який вибухнув. Могильники вже сьогодні протікають, саркофаг з роками стає все більш радіоактивним, конструкції його просідають, деформуються.
Вплив чорнобильської аварії на здоров’я людей дуже значний і буде проблемою не тільки для нас, а й для кількох прийдешніх поколінь. Небезпека нависла над усією планетою.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорнобильська катастрофа: історія про трагедію, яка назавжди закарбувалася в пам’яті, Одна історія

# data[].attributes.body
В ніч з 25 на 26 квітня 1986 року. 1 година 22 хвилини 43 секунди. Саме тоді відлік часу пішов на години, хвилини, секунди. Саме тоді сталося 7 вибухів над IV блоком, полетіли палаючі шматки та іскри. Частина їх впала на дах машинного залу. Розпочалася пожежа. Точний час вибуху визначили не відразу. Розходження в хвилинах - природні. Люди дивились на свої годинники, а ті показували години по-своєму. Момент вибуху і сирени в середині пожежної частини розділяла хвилина. Напевно, цього було замало, щоб усвідомити до кінця всю небезпеку, а головне - що потрібно зробити пожежникам в найближчі хвилини поряд із зруйнованим реактором. Стало зрозуміло. Це не просто пожежа. Не сигнал тривоги №3 - найбільший, що вимагає найбільшої мобілізації. Мобілізації не тільки всіх пожежних частин в широкому радіусі, але й власних сил - фізичних, а ще більше - моральних.             До місця виклику виїхала пожежна автоцистерна, насосна станція і автомобіль на чолі з начальником караулу лейтенантом Володимиром Правиком. 1 година З0 хвилин. До станції під'їхала машина Правика. За зовнішніми ознаками лейтенант визначив осередок вогню і організував гасіння пожежі із боку машинного залу та з боку реакторного відділення.

Як пізніше виявилось, це було єдино правильне рішення. Дякуючи йому вдалось зупинити розповсюдження пожежі.

1 годину і З0 хвилин знаходився В.Правик в смертельних променях радіації. І цей термін обірвав його життя (24 роки).

Учениця:   Бо вже нема надії - сина, лиш чорна звістка поспіша...

Від смутку згорбилась хатина, від болю схлипує душа.

О, як це горе пережити?!

Час незбагненний наш такий,

У мирний час дитину вбито

І рветься серце на шматки.

# data[].attributes.headline
1 година 35 хвилин. 

# data[].attributes.body
1 година 35 хвилин. До місця аварії прибув черговий караул

II пожежної частини м.Прип'яті на чолі з начальником караулу В.Кибенком. Після довгої дії високого рівня радіації, високої температури і їдкого диму. Кибенок був виведений із бойового розрахунку. Пізніше госпіталізований в клініку м.Москви (23 роки).

Давайте вдумаємося в їхній вік, у їхні долі!
ершим важко. Ви ж були найперші,

Із вогню та в полум'я шугнули.

Не до подвигів і не до звершень, -

Ви ж собою людство заступили.

Лейтенанти-ратники Вітчизни,

Юні сурмачі своєї долі.

Випали вам дні - страшні і грізні –

З чорним сонцем в синьому роздоллі.

Та серця, мов промені, не гасли,

Залишились іскрами на тверді, -

І палахкотіли, наче гасла:

Станемо життям супроти смерті.

Де Дніпро та Прип'ять, та Іванків,

Там, де пахне хлібом пан отче,

Ще не висвітлені ваші ранки,

Ще не визорені ваші ночі.

Тільки жити - в нас бунтує спрага –

Та продовжить пісню родоводу...

А лишилась вірності присяга –

Батьківщині. Матері. Народу.
немає, мабуть, в Україні такого місця, яке б не було пов'язане з горем Чорнобиля. Комусь довелося стати в ряди тих, хто ліквідовував наслідки аварії, комусь - рятувати життя і здоров'я потерпілих, інші просто допомагали і матеріально, і морально. Багато довелося зазнати і нашому району: вже 15.05 – почали вивозити дітей у м.Одесу; постійно йшли колони з евакуйованим населенням з Чорнобильського району, а назад безперервним потоком везли техніку та будівельні матеріали.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Варвара Соболева

# data[].attributes.attachment_link.title
Хвилина мовчання