# data[].attributes.headline
Виконай завдання

# data[].attributes.subject
Виконай завдання

# data[].attributes.attachment_link.title
лісова пісня

# data[].attributes.attachment_caption
"Лісова пісня" у віртуальній реальності. Від класичної літератури до комп'ютерної гри

# data[].attributes.headline
Відеогра.Новина!

# data[].attributes.subject
Відеогра.Новина!

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська правда _Життя

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Культурна дипломатія в Україні поволі перетворюється на модний тренд. Свої погляди на те, як брендувати країну і чи брендувати взагалі, висловлюють митці та продюсери - ті, хто часто виявляються "культурними дипломатами" де факто. На дипломатичному горизонті мляво видніється привид Інституту Шевченка. Українська діаспора в різних країнах Європи та Північної Америки в міру сил і можливостей проводить фестивалі та підтримує культурні події, щоб дати Україні хоч якийсь шанс асоціюватися не лише з війною і корупцією, а й із сучасним, живим і цікавим культурним продуктом. І поки державна культурна дипломатія народжується в муках і мінімальних бюджетах, цікаві історії про Україну з'являються з доволі несподіваного боку. Двоє американських розробників ігор, Діма Верьовка та Шон Веске, заснували нову студію Свій дивовижний вибір Діма і Шон, за плечима яких майже 20 років роботи в ігровій індустрії і чимала лінійка шутерів та інших популярних ігор, пояснюють просто: гравці втомилися від самих розваг і починають шукати ігри, що дають поживу для розуму й відкривають нові горизонти пізнання. Це припущення обґрунтоване попереднім досвідом Діми та Шона. Їхня попередня гра Never Alone - побудована на культурі корінних народів Аляски та розроблена разом із ними - здобула чималу популярність і стала унікальним явищем у світі сучасних ігор. Британське видання "Ми зрозуміли, що можемо створити дещо значуще й здатне по-новому впливати на людей, що можемо показати людям інші культури, життя інших народів, їхню міфологію та світогляд", - каже Діма Верьовка, колишній одесит. Never Alone отримала дебютний приз від Чому в основу нової гри, першої гри їхньої нової студії, лягла українська драма початку 20 століття? Чому і як змінюється світ комп'ютерних ігор сьогодні? Чим ризикують розробники, беручись за соціальний і культурний проект? Про це Діма Верьовка та Шон Веске розповіли УП.Культура. (Британської академії кіно- і телемистецтва) у 2015 році. "Лісова пісня" ще на стадії розробки дістала першу премію на Intel Buzz Workshop у Сіетлі та відзнаку як гра із найкращим наративом від Indie Prize.The Guardian- Тобто ідея гри з'явилася вже після подій 2013-2014 років, після Майдану і початку війни? Це збіг? Чи є тут зв'язок? назвало її "чарівною та, з огляду на можливість дослідити культуру, про яку ви напевно нічого не знаєте, абсолютно захопливою". і вирішили стартувати з гри за "Лісовою піснею" Лесі Українки. - Коли ви кажете, що можете "зробити щось значуще", - що це для вас означає? Чому замість створити звичайну гру, яка б гарантовано принесла вам прибуток, ви вирішили ризикнути? Про це ведуться словесні баталії у політичних і дипломатичних колах і в медіа.
Діма: Починаючи думати над наступною грою, ми з Шоном провели презентацію у Сан-Франциско. До нас підійшов українські девелопери і один з них сказав: "Хлопці, ви зробили чудову гру про мешканців Аляски. Ви не думали зробити гру про Україну?"

Це мене вразило. На той момент з нами вели перемовини гавайська громада, ірландці. Зрештою, я виріс в Одесі. Я відчуваю, що люди повинні знати, розуміти, що таке Україна. Такі, як я - емігранти - відчувають потребу долучитися до культурної традиції, з якої вони вийшли.

Навіть ті з нас, хто виріс в Україні, як, приміром, я, насправді погано знають мову й історію. Ми ніколи не бували в українському селі, зокрема, в західноукраїнському. Тож ми вважаємо, що наша гра здатна показати, чим є Україна - і багатьом вихідцям з України, і тим, хто мало знає про Україну, та й те переважно негативне - скажімо, про війну.

Коли ми питаємо в когось, що йому відомо про Україну, люди переважно згадують про Чорнобиль, війну з Росією тощо. Мало хто знає про нашу чарівну міфологію, прекрасні пісні, чудові традиції. Тож наша мета - показати Україну під іншим кутом зору.

Діма: Певний зв'язок є. Якби ви запитали мене, чи взявся би я за таку гру раніше, я б відповів, що не знаю. Коли почалися заворушення, стало зрозуміло, що чимало людей, навіть мешканців України, не кажучи вже про іноземців, знають про неї обмаль.
- Цікаво, що для вас важливий не лише прибуток, а й соціальна відповідальність. Як ви прокоментуєте фінансовий бік справи? Чи ризикуєте ви, створюючи щось настільки відмінне від мейнстріму? Як ви вправляєтеся з ризиками?
Я живу в США майже 17 років і мене часто запитують, чи Україна - це те саме, що Росія, і в чому між ними відмінність. Мало хто знає, в чому ця відмінність насправді. Сподіваюся, гра допоможе відповідати на подібні запитання.

Шон: Наші з Дімою біографії схожі, ми працювали на крупних ігрових франшизах. Я очолював Crystal Dynamics, був розробником гри Lara Croft: Tomb Raider, а Діма був директором SOCOM Franchise - це такий військовий шутер. Так ми обидва працювали багато років, аж раптом побачили, що в нас є змога вийти за рамки світу розваг.
- Тобто ви досить сильно ризикуєте?
Ігри можуть збагачувати й освічувати гравців, чого не скажеш про ігри-блокбастери. Також ми обидва розуміли, що створити гру з нуля дуже складно. Це потребує кількох років відданої роботи. Ми хотіли спробувати свої сили, але при цьому зачепити людські душі, запам'ятатися.

Подібний досвід ми вже отримали на проекті Never Alone, який розробили разом зі спільнотою корінних мешканців Аляски. Ми 13 разів їздили на північ Аляски й подружилися з представниками корінної громади, з якими б за жодних інших обставин не познайомилися.

Ми завоювали їхню довіру, а вони спонукали нас працювати в тандемі з ними й створити гру, що відображала би їхні цінності і їхній світогляд.
- Ви майже відповіли на моє наступне запитання, коли сказали, що аналогічних ігор майже не існує. Подібні ігри ще не стали трендом? Чи очікувати таку тенденцію в ігровій індустрії?
Спочатку ми довго розробляли алгоритм роботи, адже ще ніхто не робив нічого подібного. Досить рано і нам, і їм стало ясно, що єдиний спосіб створити щось автентичне - це піти інклюзивним шляхом, надати місцевій громаді рівні з нами права. Ці люди мусили брати участь у процесі розробки, а не пасивно оцінювати результат. Разом ми й реалізували цей намір. І результат вийшов непересічним.

Продажі гри виявилися чудовими, але важливіше, що вона справила велике враження на автохтонне населення. Люди казали, що відчули гордість за свій народ.

Шон: Це одне з наших пріоритетних завдань. Ми активно шукаємо інвесторів. Коли ми працювали над попередньою грою, нас питали, нащо це нам, передрікали, що ми нічого не заробимо на корінному населенні Аляски, що ніхто не гратиме в цю гру.
- Повертаючись до "Лісової пісні". Зрозуміло, чому ви обрали українську тему, але чому саме "Лісова пісня"? Це не найпопулярніша історія, існують десятки інших. Це не фольклорний твір, а це зразок класичної літератури. Чому ви обрали саме її?
Але результат був відмінним, гра людям сподобалася. Ми знаємо, що аналогів майже не існує. Тож ми віримо, що з цим проектом буде те саме. Ми бачимо, що багато геймерів спрагли за чимось новим. Проблема з інвесторами в тому, що ми можемо показати їм лише один приклад, нашу попередню гру, яка добре продавалася. Але вони хочуть більше доказів - інші ігри.

Діма: Ми ризикуємо всім. До цього етапу проекту ми повністю інвестували самі, але так, зараз ми шукаємо партнерів.

- Скільки часу лишилося до виходу гри?

Діма: Ми плануємо випустити її на початку 2018 року. Тобто півтора року.
- Ось чому у вашій грі є чарівна флейта, яка здатна обертати час.
Діма: Цікаве запитання. Їх не було, але дедалі більше ігор наслідують наш шлях. Багато хто почав по-іншому ставитися до ігор. Так, нещодавно вийшла гра про революцію в Ірані - "1979". Рік революції в Ірані. Її розробив іранець, який мешкає в США. Тема, зрозуміло, не мейнстрімна, але гра викликала чимало публікацій у ЗМІ, хвилю цікавості...

Минулого місяця ми також зустрічалися з представниками Саудівської Аравії, які роблять гру про аравійську культуру. Ми запитали, що їх спонукало, й вони відповіли майже як ми: що в них багата культура, про яку мало відомо у світі, а це чудова можливість познайомити з цією культурою молодь, підлітків.
- Від тексту до гри пролягає досить довгий шлях. Як ви адаптуєте твір до гри? Які кроки для цього потрібні?
Шон: Гру "1979" розробила нью-йоркська компанія Ink Stories. Ми відстежуємо близько десяти подібних проектів.

Діма: По-перше, це один з найвідоміших творів. Майже кожен в Україні знає про "Лісову пісню", проте за її межами, в західному світі, про неї мало хто чув. Це зацікавило мене. Цей твір піднімає безліч тем.
- Як це виглядає з технічного боку? Ви берете текст і перетворюєте його на сценарій, готуєте сторіборд? Діма: Ми більше зважаємо на наскрізні мотиви й місце дії, на персонажів та їхню мотивацію та роль у сюжеті. Ми відтворюємо місце дії - тут ми створили віртуальне село Лукаша.
Ми не намагаємося переказати твір Лесі Українки як такий, нас цікавить один з його провідних мотивів - що буде, якщо люди повернуться до природи спиною. Коли люди зрубають дуб, духи нападають на село, бо втрачається гармонія та зв'язок із природою, з духами, з життям навколо.

Мене особисто також цікавить доля Лукаша. На початку життя в нього були здібності, йому був даний талант - грати на флейті й таким чином взаємодіяти зі світом. Але протягом життя він загубив цей талант і шкодував про це до кінця своїх днів.
- Чи є у вашої гри якась фінальна точка, якась мета? Куди має дійти гравець?
Ми всі на особистому рівні стикаємося з аналогічною проблемою. Ми часто обираємо хибний шлях, думаємо, що цей шлях нам підходить, а потім шкодуємо про втрачені можливості.

Діма: Так. Питання, яке ми ставимо: "Що буде, якщо?". Ми наче розповідаємо історію з кінця. Байдуже, хто ти й звідки походиш, важливо відчувати баланс між людьми і природою, між людьми і світом духів. Ми мусимо жити в рівновазі. А ті, хто не поважає природу чи навіть не усвідомлює її вимог, скоюють велику помилку.

У нашій грі Лукаш постає таким собі зв'язковим між двома світами: світом людей і світом духів.
- Хто став вашим провідником у світ українських традицій та міфології? Чи є у вас постійні партнери в Україні?
Шон: У Києві ми провели дуже плідну розмову з представниками Університету Шевченка. Нам пощастило натрапити на англійський переклад "Лісової пісні", зроблений Персивалем Канді, тож англомовні члени команди змогли познайомитися з твором. Діма також знайшов кілька екранізацій п'єси, і ми їх подивилися. Ми обговорювали побачене й почуте.

У міру розуміння персонажів і розвитку сюжету, ми побачили механізми майбутньої гри й способи створити гру, що презентувала б цю історію з позитивного боку. Знадобилося докласти чимало зусиль, щоб урівноважити механізми гри й ігрові умовності з оригінальним наміром Лесі Українки та знайти спільні мотиви.

Ми поселили туди персонажів, таких як Мати чи Мавка. Гравці ж грають персонажем Лукаша, від першої особи. Гравець наче дивиться на село очима Лукаша. Він може рухатися, говорити з персонажами, може підійти до когось, натиснути "взаємодіяти" і розпочати розмову.

Гравець може використовувати певні предмети. У нашому прототипі Матері потрібне борошно, щоб спекти весільний каравай, а гравець мусить поремонтувати зламаний млин. Гравець шукає мішок із зерном і так далі. Ми знаходимо механізми гри, цікаві з перспективи гравця, і використовуємо елементи оригінальної драми для просування гравця вперед.

Діма: Ми поміняли все місцями. Наприкінці п'єси люди покидають згоріле село, натомість у грі Лукаш робить усе, щоб повернути людей у село. Дуб відіграє тут дуже важливу роль. У грі він зрубаний від початку - табу у взаємодії світу людей і світу природи вже порушене. Дуб падає знову й знову, а гравець має знайти спосіб цьому запобігти, вплинути на людей, придумати, як змусити Килину не підбурювати селян.

Механізм досить простий. Лукаш має вирішити, що йому робити. Можливо, він мусить показати Килині інший світ, можливо, вона просто не знає про світ духів. Можливо, повернувшись назад, на початок свого життя, він має познайомити її з духами, з якими свого часу познайомили його. Можливо, йому варто ініціювати розмову з дядьком Левом, носієм мудрості, який добре розуміє, що відбувається в природі.
- Тобто в Україні ви консультуєтеся не з ІТ-спеціалістами, а фольклористами й місцевою громадою?
Роль Лукаша полягає в тому, що показати Килині й іншим селянам важливість зв'язку між ними й лісом, показати, що два світи мають жити в гармонії. Головна мета Лукаша - повернути людей у село, щоб вони віднайшли зв'язок зі своїм корінням, повернути гармонію в їхнє життя - такий у цієї гри гепі-енд.

Діма: Так, це Національний університет імені Шевченка в Києві. Олена Івановська завідує кафедрою фольклористики. Вона стала для нас таким собі культурним послом, вона зв'язує нас з потрібними людьми, зі студентами університету, які, своєю чергою, нам багато в чому допомагають.

Вони пояснюють прості, але невідомі нам речі, розповідають про значення "Лісової пісні", розкривають важливий контекст і кажуть, як правильно про це говорити з людьми.

Разом із ними ми їздили в експедицію Рівненською та Волинською областями, пані Олена зв'язала нас із потрібними людьми, домовилася з ними, поїхала й представила нас.

Шон: Ми розпочали практику експедицій ще працюючи над проектом про корінне населення Аляски. Ми брали в наші мандрівки відеообладнання й записували інтерв'ю з місцевими мешканцями. Переглядаючи ці інтерв'ю, ми зрозуміли, що розповіді представників певної культури про ті чи ті практики дуже важливі. Ми зрозуміли, що хочемо якось відтворити цей наш досвід для гравців.

Для цього ми вибрали найяскравіші 30 хвилин розповідей і розбили їх на коротенькі 1-2-хвилинні документальні відео. Ці відео відкриваються як підказки, коли гравець просувається в грі. Гравець отримує змогу подивитися це відео - або ж забрати його й подивитися пізніше. Хай там як, ці відео поглиблюють контекст гри.

У нас виникла серйозна дискусія, бо гра - річ інтерактивна, а відео - штука пасивна. Ми довго сперечалися, як можна їх поєднати, проте нам вдалося знайти цей алгоритм у Never Alone. Ми хочемо відтворити його й у "Лісовій пісні", адже гравцям дуже сподобалося, коли гра містить додатковий матеріал. Це стимулювало їхню цікавість.

Діма: Так. У полі культури в нас є партнерство з університетом. Утім, у нас також кілька партнерів - і ми хочемо збільшити їхню кількість - зі сфери ІТ. Хтось допомагає нам програмувати гру, є й художники. На певному етапі їх було четверо, зараз лише двоє, але ми хочемо збільшити їхню кількість.
Катерина Ботанова, УП.Культура
Шон: Одна з наших цілей - посильно допомогти в економічному зростанні регіону. Тож сподіваємося, ми не лише створимо кілька робочих місць, а й покажемо українським розробникам, що їхня багатюща культурна традиція варта того, щоб створювати на її основі власні ігри, не намагаючись потішити Захід.

У Києві девелопери жалілися, що великі компанії використовують їх переважно для розробки азартних ігор і пост-апокаліптичних шутерів, і, таким чином, вони не можуть розкрити свій потенціал. Тож ми сподіваємося, що це лише перша ластівка, що наша гра започаткує певний тренд - дослідження української культури.

- Виглядає на те, що ви не просто працюєте над грою чи кількома іграми. Ви відкрили абсолютно новий підхід до світу ігор. Чого ви хочете досягти цим підходом? Зокрема, чого ви хочете досягти "Лісовою піснею"?

Шон: Ми вважаємо, що треба будувати міст, а не стіну, розуміти, що в нас більше спільного, ніж відмінного. Коли починаєш цікавитися представниками іншої культури, дізнаєшся не лише щось нове про світ та інших людей, але й про себе.

Працюючи над такими іграми, ми сподіваємося, що нам вдасться пробудити у гравцях інтерес, спонукати їх до пізнання. Наша довготермінова мета - створити серію історій, в яких нам вдасться дослідити різні культури.

І зрештою, коли хтось пройде всі наші ігри, він побачить, що всі культури поєднані спільними засадничими цінностями.

Діма: У нас усіх різний досвід, але ми всі люди, ми всі походимо з однієї колиски, у нас чимало спільного. Ми хочемо донести цю думку до людей.

# data[].attributes.attachment_link.title
"Лісова пісня" у віртуальній реальності. Від класичної літератури до комп'ютерної гри

# data[].attributes.attachment_link.description
Культурна дипломатія в Україні поволі перетворюється на модний тренд. Свої погляди на те, як брендувати країну і чи брендувати взагалі, висловлюють митці та продюсери - ті, хто часто виявляються "культурними дипломатами" де факто. На дипломатичному горизонті мляво видніється привид Інституту Шевченка.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Скрипник

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка тест

# data[].attributes.attachment_link.description
Перевір себе, як ти знаєш творчість Лесі Українки. Із чотирьох варіантів обери один правильний.

# data[].attributes.headline
Мавка. Мультфільм

# data[].attributes.subject
Мавка. Мультфільм

# data[].attributes.headline
Пройди онлайн-тестування

# data[].attributes.subject
Пройди онлайн-тестування

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
Леся Українка "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Леся Українка "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка "Лісова пісня" найважливіше.

# data[].attributes.headline
Переказ тексту

# data[].attributes.subject
Переказ тексту

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Катерина Лепська

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка "Лісова пісня". Переказ твору.

# data[].attributes.headline
"Лісова пісня". Аудіокнига

# data[].attributes.subject
"Лісова пісня". Аудіокнига

# data[].attributes.body
Прослухай текст

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка. Лісова пісня [Підготовка до ЗНО з української літератури]

# data[].attributes.headline
Прочитай онлайн

# data[].attributes.subject
Прочитай онлайн

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Драма-феєрія в 3-х діях

СПИС ДІЯЧІВ "ЛІСОВОЇ ПІСНІ"

ПРОЛОГ

"Той, що греблі рве". Русалка.
Потерчата (двоє). Водяник.

ДІЯ І

Дядько Лев. Перелесник.
Лукаш. Пропасниця (без мови).
Русалка. Потерчата.
Лісовик. Куць.
Мавка.

ДІЯ II

Мати Лукашева. Килина.
Лукаш. Русалка.
Дядько Лев. "Той, що в скалі
Мавка. сидить".
Русалка Польова. Перелесник.

ДІЯ III

Мавка. Хлопчик.
Лісовик. Лукаш.
Куць. Діти Килинині
Злидні. (без мови).

Мати Лукашева. Доля.
Килина. Перелесник.

ПРОЛОГ

Старезний, густий, предковічний ліс на Волині. Посеред лісу простора галява з плакучою березою і з великим прастарим дубом. Галява скраю переходить в куп'я та очерети, а в одному місці в яро-зелену драговину - то береги лісового озера, що утворилося з лісового струмка. Струмок той вибігає з гущавини лісу, впадає в озеро, потім, по другім боці озера, знов витікає і губиться в хащах. Саме озеро - тиховоде, вкрите ряскою та лататтям, але з чистим плесом посередині. Містина вся дика, таємнича, але не понура, - повна ніжної, задумливої поліської краси. Провесна. По узліссі і на галяві зеленіє перший ряст і цвітуть проліски та сон-трава. Дерева ще безлисті, але вкриті бростю, що от-от має розкритись. На озері туман то лежить пеленою, то хвилює од вітру, то розривається, одкриваючи блідо-блакитну воду.
В лісі щось загомоніло, струмок зашумував, забринів, і вкупі з його водами з лісу вибіг "Той, що греблі рве" - молодий, дуже білявий, синьоокий, з буйними і разом плавкими рухами; одежа на йому міниться барвами, від каламутно-жовтої до ясно-блакитної, і поблискує гострими злотистими іскрами. Кинувшися з потоку в озеро, він починає кружляти по плесі, хвилюючи його сонну воду; туман розбігається, вода синішає.

"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
З гір на долину
біжу, стрибаю, рину!
Місточки збиваю,
всі гребельки зриваю,
всі гатки, всі запруди,
що загатили люди, -
бо весняна вода,
як воля молода!

(Хвилює воду ще більше, поринає і виринає,
мов шукаючи щось у воді).

П о т е р ч а т а
(двоє маленьких, бліденьких діток у біленьких
сорочечках виринають з-поміж латаття)
П е р ш е
Чого ти тута блудиш-
Д р у г е
Чого зо сну нас будиш-
П е р ш е
Нас матуся положила
і м'якенько постелила,
бо на ріння, на каміння
настелила баговиння,
і лататтям повкривала,
і тихенько заспівала:
"Люлі-люлі-люлята,
засніть, мої малята!"
Д р у г е
Чого ж ти тут шугаєш-
П е р ш е
Кого ти тут шукаєш-

"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
Тую Русалку,
що покохав я змалку,
бо водяній царівні
нема на світі рівні!
Збігав я гори,
долини, яри, ізвори, -
милішої коханки
нема від озерянки.
Зіб'ю всю вашу воду,
таки знайду ту вроду!

(Бурно мутить воду).

П о т е р ч а т а
Ой леле! не нуртуй!
Хатинки не руйнуй!
Печера в нас маленька,
що збудувала ненька.
Убога наша хатка,
бо в нас немає татка...
(Чіпляються йому за руки, благаючи).
Ми спустимось на дно,
де темно, холодно,
на дні лежить рибалка
над ним сидить Русалка...
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
Нехай його покине!
Нехай до мене зрине!

Потерчата поринають в озеро.

Виплинь же, мила!!

Русалка випливає і знадливо всміхається, радісно складаючи долоні. На ній два вінки - один більший, зелений, другий маленький, як коронка, перловий, з-під нього спадає серпанок.

Р у с а л к а
Се ти, мій чарівниченьку-!
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(грізно)
Що ти робила-
Р у с а л к а
(кидається немов до нього,
але пропливає далі, минаючи його)
Я марила всю ніченьку
про тебе, мій паниченьку!
Ронила сльози дрібнії,
збирала в кінви срібнії,
без любої розмовоньки
сповнила вщерть коновоньки...
(Сплескує руками, розкриває обійми,
знов кидається до нього і знов минає).
Ось кинь на дно червінця,
поллються через вінця!
(Дзвінко сміється).
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(з'їдливо)
То се й у вас в болоті
кохаються у злоті-
Русалка наближається до нього, він круто відвертається від неї, виром закрутивши воду.
Найкраще для Русалки
сидіти край рибалки,
глядіти неборака
від сома та від рака,
щоб не відгризли чуба.
Ото розмова люба!
Р у с а л к а
(підпливає близенько, хапає за руки,
заглядає в вічі)
Вже й розгнівився-
(Лукаво).
А я щось знаю, любчику,
хороший душогубчику!
(Тихо сміється, він бентежиться).
Де ти барився-
Ти водяну царівну
зміняв на мельниківну!
Зимові - довгі ночі,
а в дівки гарні очі, -
недарма паничі
їй носять дукачі!
(Свариться пальцем на нього і дрібно сміється).
Добре я бачу
твою ледачу вдачу,
та я тобі пробачу,
бо я ж тебе люблю!
(З жартівливим пафосом).
На цілу довгу мить тобі я буду вірна,
хвилину буду я ласкава і покірна,
а зраду потоплю!
Вода ж не держить сліду
від рана до обіду,
так як твоя люба
або моя журба!
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(поривчасто простягає їй обидві руки)
Ну, мир миром!
Поплинем понад виром!
Р у с а л к а
(береться з ним за руки і прудко кружляє)
На виру-вирочку,
на жовтому пісочку,
в перловому віночку
зав'юся у таночку!
Ух! Ух!

Ухкають, бризкають, плещуть. Вода б'ється в береги, аж осока шумить, і пташки зграями зриваються з очеретів.

В о д я н и к
(Виринає посеред озера. Він древній сивий дід,
довге волосся і довга біла борода
всуміш з баговинням звисають аж по пояс.
Шати на ньому - барви мулу, на голові корона
із скойок. Голос глухий, але дужий).
Хто тут бентежить наші тихі води-

Русалка з своєю парою спиняються і кидаються врозтіч.

Стидайся, дочко! Водяній царівні
танки заводити з чужинцем-! Сором!
Р у с а л к а
Він, батьку, не чужий. Ти не пізнав-
Се ж "Той, що греблі рве"!
В о д я н и к
Та знаю, знаю!
Нерідний він, хоч водяного роду.
Зрадлива і лукава в нього вдача.
Навесні він нуртує, грає, рве,
зриває з озера вінок розкішний,
що цілий рік викохують русалки,
лякає птицю мудру, сторожку,
вербі-вдовиці корінь підриває
і бідним сиротятам-потерчатам
каганчики водою заливає,
псує мої рівненькі береги
і старощам моїм спокій руйнує.
А влітку де він- Де тоді гасає,
коли жадібне сонце воду п'є
із келиха мого, мов гриф неситий,
коли від спраги никне очерет,
зоставшися на березі сухому,
коли, вмираючи, лілеї клонять
до теплої води голівки в'ялі-
Де він тоді-

Під час сеї мови "Той, що греблі рве" нишком киває Русалці, ваблячи її втекти з ним по лісовому струмку.

"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(з укритою насмішкою)
Тоді я в морі, діду.
Мене на поміч кличе Океан,
щоб не спило і в нього чашу сонце.
Як цар морський покличе - треба слухать.
На те є служба, - сам здоровий знаєш.
В о д я н и к
Еге ж, тоді ти в морі... А мені,
якби не помагав мій друг одвічний,
мій щирий приятель осінній дощик,
прийшлось би згинуть з парою!

"Той, що греблі рве" незамітно ховається в воду.

Р у с а л к а
Татусю!
не може пара згинути, бо з пари
знов зробиться вода.
В о д я н и к
Яка ти мудра!
Іди на дно! Доволі тут базікать!
Р у с а л к а
Та зараз, тату! Вже ж його немає.
Я розчешу поплутаний сікняг.

(Виймає з-за пояса гребінку з мушлі,
чеше прибережне зілля),

В о д я н и к
Ну, розчеши, я сам люблю порядок.
Чеши, чеши, я тута підожду,
поки скінчиш роботу. Та поправ
латаття, щоб рівненько розстелялось,
та килим з ряски позшивай гарненько,
що той порвав пройдисвіт.
Р у с а л к а
Добре, тату.
Водяник вигідно вкладається в очереті, очима слідкуючи роботу Русалчину; очі йому поволі заплющуються.
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(вирнувши, стиха до Русалки)
Сховайся за вербою!
(Русалка ховається, оглядаючись на Водяника).
Поплинемо з тобою
ген на розтоки,
під бистрії лотоки,
зірвемо греблю рівну,
утопим мельниківну!

(Хапає Русалку за руку і швидко мчить
з нею через озеро. Недалеко від другого берега
Русалка спиняється і скрикує).

Р у с а л к а
Ой, зачепилася за дуб торішній!

Водяник прокидається, кидається навперейми
і перехоплює Русалку.

В о д я н и к
То се ти так-!. Ти, клятий баламуте,
ще знатимеш, як зводити русалок!
Поскаржуся я матері твоїй,
Метелиці Гірській, то начувайся!
"Т о й, щ о г р е б л і р в е"
(з реготом)
Поки що буде, я ще нагуляюсь!
Прощай, Русалонько, сповняй коновки!

(Кидається в лісовий струмок і зникає).

В о д я н и к
(до Русалки)
Іди на дно! Не смій мені зринати
три ночі місячні поверх води!
Р у с а л к а
(пручаючись)
З якого часу тут русалки стали
невільницями в озері- Я - вільна!
Я вільна, як вода!
В о д я н и к
В моїй обладі
вода повинна знати береги.
Іди на дно!
Р у с а л к а
Не хочу!
В о д я н и к
А, не хочеш-
Віддай сюди вінець перловий!
Р у с а л к а
Ні!
то дарував мені морський царенко.
В о д я н и к
Тобі вінця не прийдеться носити,
бо за непослух забере тебе
"Той, що в скалі сидить".
Р у с а л к а
(з жахом)
Ні, любий тату,
я буду слухатись!
В о д я н и к
То йди на дно.
Р у с а л к а
(поволі опускаючися в воду)
Я йду, я йду... А бавитися можна
з рибалкою-
В о д я н и к
Та вже ж, про мене, бався.

Русалка спустилася в воду по плечі і, жалібно всміхаючись, дивиться вгору на батька.

Чудна ти, дочко! Я ж про тебе дбаю.
Таж він тебе занапастив би тільки,
потяг би по колючому ложиську
струмочка лісового, біле тіло
понівечив та й кинув би самотню
десь на безвідді.
Р у с а л к а
Але ж він вродливий!
В о д я н и к
Ти знов своєї-!
Р у с а л к а
Ні, ні, ні! Я йду!
(Поринає).
В о д я н и к
(поглядаючи вгору)
Уже весняне сонце припікає...
Ху, душно як! Прохолодитись треба.
(Поринає й собі),

ДІЯ І

Та сама містина, тільки весна далі поступила; узлісся наче повите ніжним зеленим серпанком, де-не-де вже й верховіття дерев поволочене зеленою барвою. Озеро стоїть повне, в зелених берегах,
як у рутвянім вінку.

З лісу на прогалину виходять дядько Лев і небіж його Лукаш. Лев уже старий чоловік, поважний і дуже добрий з виду; по-поліському довге волосся білими хвилями спускається на плечі з-під сивої
повстяної шапки-рогатки; убраний Лев у полотняну одежу і в ясно-сиву, майже білу свиту; на ногах постоли, в руках кловня (малий ятірець), коло пояса на ремінці ножик, через плече виплетений з лика
кошіль (торба) на широкому ремені.

Лукаш - дуже молодий хлопець, гарний, чорнобривий, стрункий, в очах ще є щось дитяче; убраний так само в полотняну одежу, тільки з тоншого полотна; сорочка випущена, мережана біллю, з виложистим коміром, підперезана червоним поясом, коло коміра і на чохлах червоні застіжки; свити він не має; на голові бриль; на поясі ножик і ківшик з лика на мотузку.

Дійшовши до берега озера, Лукаш зупинився.

Л е в
Чого ж ти зупинився- Тут не можна
зайти по рибу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Лісова пісня - Леся Українка, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Лісова пісня" (автор: Українка Леся). Читати повністю електронну книгу Леся Українка - Лісова пісня онлайн в Бібліотеці української літератури УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Екранізація твору

# data[].attributes.subject
Екранізація твору

# data[].attributes.body
Порівняй з прочитаним

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українська Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Фільм Лiсова пiсня, за мотивом драми Лесі Українки

# data[].attributes.headline
Лісова пісня.       Леся Українка.  (Олег Щупляк. 2011)

# data[].attributes.subject
Лісова пісня.       Леся Українка.  (Олег Щупляк. 2011)