# data[].attributes.headline
Микеланђело Буонароти

# data[].attributes.subject
Микеланђело Буонароти

# data[].attributes.body
Микеланђело ди Лодовико Буонароти Симони (итал. Michelangelo di Lodovico Buonarroti Simoni; Капрезе, 6. март 1475 — Рим, 18. фебруар 1564) био је италијански ренесансни вајар, сликар, архитекта и песник, један од најзнаменитијих и најутицајнијих уметника историје европске уметности.

За време живота већ је био сматран највећим уметником свога времена, а од тада па до данас једним од највећих уметника свих времена. Велики број његових дела из сликарства, вајарства и архитектуре су међу најпознатијим у историји уметности. Фреске таванице Сикстинске капеле у Ватикану данас представљају његова најпознатија дјела, иако је Микеланђело себе сматрао вајарем. Рад на више уметности није био неуобичајен у његово време. Скулптуре у мермеру је радио читавог свог стваралачког века, а другим умјетностима се бавио само у одређеним етапама.[1] Велика популарност фрески Сикстинске капеле је највероватније последица велике популарности сликарства у 20. веку, али такође и чињенице да већи број његових скулптура нису завршене.

# data[].attributes.body
Autor: Katarina Merle

Leonarno da Vinči (it. Leonardo da Vinci; 15. april 1452. - 2. maj 1519.) je bio italijanski renesansni arhitekta, muzičar, pronalazač, inženjer, vajar i slikar. Bio je opisan kao ideal "Renesansnog čoveka" i kao univerzalni genije. Poznat je po svojim remek - delima, kao što su "Tajna večera" iMona Liza, a njegovi izumi se danas koriste u modernoj tehnologiji, iako nisu primenjivani u njegovo doba. Pomogao je razvoju anatomije, astronomije, i građevinarstva.
Njegove slike su danas izuzetno retke i dragocene a iako često nedovršene, smatraju se vrhunskim delima ovog "univerzalnog genija" kako su ga često nazivali. Bio je fasciniran misterijom ljudskog lica i mogućnošću čitanja "pokreta duše" kroz pokrete i izraze lica. Leonardov portret žene fjorentinskog zvaničnika toga vremena "Mona Liza" nadaleko je poznat po zagonetnom izrazu lica portretisane dame. Portret "Mona Liza" je prvi psihološki portret naslikan u istoriji te se zato daje toliki znacaj ovom delu. Leonardo je rođen u blizini grada Vinči u Toskani 1452. godine, a slikarstvo i vajarstvo je učio kod Verokija, Italija. Više 🤬 se selio u razne gradove Italije - svuda kuda ga je vodio posao. Pred kraj života živeo je u Rimu, a zatim 1517. bio pozvan da oslika dvorac u Parizu na poziv francuskog kralja. U Parizu je i umro 1519. godine.

# data[].attributes.body
Аутор: Тара Обреновић
Рад бр. 2

Kлод Моне је био француски сликар.
Моне се родио 14. новембра 1840. Био је други син Клода Адолфа и Луис Жастин Моне. 20. маја 1841. , крштен је у локалној цркви, као Клод Оскар. Године 1845. његова породица се преселила у Авр у Нормандији. Ту је као младић почео да ради карикатуре које је излагао по излозима дућана. Убрзо их је запазио локални сликар Ежен Буден, заинтересовао се за младог Монеа и почео да га води са собом кад год би ишао да слика пејзаже. Моне је сматрао да много дугује овом мајстору, и увек је говорио:

Ако сам постао сликар, за то треба да захвалим Будену.

У Авру је упознао и Жонкена, који је такође доста утицао на Монеа (и Буден и Жонкен се убрајају у претече импресионизма). После ове двојице, пао је под утицај Короа и Курбеа.

На почетку своје сликарске каријере бавио се фигуралном композицијом, али је по одласку у Лондон, видевши Тарнерово сликарство, схватио да су дивизионистичка техника и пејзаж његова права инспирација.

Моне није створио теорију, али је на путу ликовног истраживања себи поставио циљ да не представља материју самих предмета, већ променљиву игру светлости. Са своје палете је одстранио тешке и непрозирне боје и користио само чисте и светле. Стављајући такве тонове један крај другог, постигао је треперење светлости, одсјај разнобојних несталних одсјаја који стално мењају и сам изглед ствари. Природно, око 1890. почео је да слика циклусе слика. Нека од његових најпознатијих дела су: ,,Импресија, рађање сунца'', ,,Дама са сунцобраном'', ,,Доручак на трави'', ,,Јапански мост''... Његова дела су изложена у музејима као што су: музеј ''Oрсеj'' у Паризу, музеј ''Oранжери'' такође у Паризу, ,,Mузеј Ван Гога'' у Амстердаму и још стотину других сведских музеја.

# data[].attributes.headline
Svetlana Zaharova     Autor:Jana Pavlovic

# data[].attributes.subject
Svetlana Zaharova     Autor:Jana Pavlovic

# data[].attributes.body
2007. је на парламентарним изборима изабрана за депутата у руској Думи, а изразила је и жељу да једнога дана постане министарка културе.
Светлана Захарова је Руска примабалерина, првакиња Бољшој театра.
Рођен(а): 10. јун 1979. 41 година, Луцк, Украјина
Висина: 1,68 m
Супруг: Вадим Рјепин (у браку од 2010.)
Деца: Anna Repina
Награде: Prix Benois de la Danse for Best Female Dancer.
Рођена је у Луцку, у Украјини.Плесом почиње да се бави у шестој години, када ју је мајка уписала у локални студио, где се играо фолклор. Када је имала десет година, примљена је у Кијевски кореографски институт где започиње да учи класични балет. Иако је током прве године имала прекид, јер је због службовања свог оца који је војно лице породица одлазила из Кијева, полаже прву годину и наставља школовање.
На балетском такмичењу у Санкт Петербургу осваја друго место и добија понуду да настави школовање у Вагановој академији, која је и била организатор смотре. Понуду прихвата, и већ као ученица добија солистичку улогу у Маријском театру.Каријеру започиње још као ученица, солстичком деоницом Краљице Дријада у балету Дон Кихот. У наредном периоду осваја готово комплетан први фах улога класичног балета. Матична кућа је уврштава у поделе и на гостовањима, у многим крајевима света.
У мају 2003. прелази у Бољшој театар, на позив Владимира Васиљева. Публици се у својој новој компанији прво представила улогом Жизеле.

# data[].attributes.body
Autor:Mateja Zivkovic

Mark Tven (engl. Mark Twain), pravo ime Samjuel Langhorn Klemens (engl. Samuel Langhorne Clemens; Florida, 30. novembar 1835 — Reding, 21. april 1910)[1] bio je američki književnik. U opsežnom životnom delu ostvario je široku lestvicu osećaja i misli, od pune životne radosti do potpunog beznađa.[2]

Nakon detinjstva provedenog na obalama Misisipija učio je za tipografa, radio kao pilot na rečnom brodu, išao u potragu za zlatom u Kaliforniju, putovao po Srednjem istoku i Evropi.[3] Njegov život pun pustolovina, uspeha i slave pomućuje smrt njegovih žena i ćerki, što izaziva pesimizam i teški očaj njegovih poslednjih radova. Bio je dobar prijatelj Nikole Tesle. Njegovi najpoznatiji junaci su dečaci Tom Sojer i Haklberi Fin.[4]
Samjuel Langhorn Klemens rođen je 30. novembra 1835. godine u mestu Florida u Misuriju. Kada mu je bilo četiri godine s roditeljima se preselio u mesto Hanibal, gde je pohađao osnovnu školu. Nakon smrti oca 1847. godine krenuo je na štamparski zanat. Kasnije je radio kao štampar u Keokuku (Ajova), Njujorku, Filadelfiji, Pensilvaniji i drugde po SAD. Potom je bio kormilar na parobrodu na reci Misisipi sve do početka Američkog građanskog rata 1861., kada je na kratko kao dobrovoljac pristupio konjici Konfederacije. Kasnije te godine pridružio se bratu u novoosnovanom teritoriju Nevada gde je radio u rudniku srebra. Godine 1862. postaje izvestilac novina Teritorijal enterprajz u mestu Virdžinija Siti u Nevadi, a 1863. je počeo pisati članke za iste novine pod pseudonimom Mark Tven. Na reci Misisipi ta fraza znači „dva hvata duboko“. Nakon preseljenja u Kaliforniju, tačnije u San Francisko 1864. godine upoznao je američke pisce Artemusa Vorda i Breta Harta koji su mu pružili podršku u njegovom radu. Godine 1865, obradio je bajku koju je čuo na kalifornijskim zlatnim poljima i objavio je pod naslovom The Celebrated Jumping Frog of Calaveras County. Za nekoliko meseci delo je postalo veoma popularno. Godine 1867, je održao predavanje u Njujorku, a iste godine je posetio Evropu i Palestinu. Ta putovanja opisao je u knjizi The Innocents Abroad (1869.) koja preuveličava aspekte evropske kulture, a koja je impresionirala američke turiste. Uskoro se (1870.) oženio Olivijom Langdon. Nakon kratkog boravka u gradiću Bufalo (država Njujork) mladi bračni par seli se u mesto Hartford u Konektikatu.[5]

Većina Tvenovih najboljih dela napisana je tokom 1870-ih i 1880-ih u Hartfordu i za vreme leta na farmi Kveri kod mesta Elmira (država Njujork). Delo Roughing It (1872.) opisuje njegove rane pustolovine u doba kada je bio rudar i novinar. Doživljaji Toma Sojera (1876.) slave detinjstvo u gradu na obali Misisipija, dok delo А Tramp Abroad (1880.) opisuje putovanje kroz nemački Švarcvald. Roman Kraljević i prosjak (1882.) knjiga je za decu fokusirana na zamenu identiteta u tjudorskoj Engleskoj. Život na Misisipiju iz 1883. kombinuje autobiografski prikaz vlastitih iskustava kao rečnog pilota. Roman „Jenki na dvoru kralja Artura“ iz 1889. godine satirično je delo na temu tlačenja ljudi u feudalnoj Engleskoj. Radnja romana u osnovi se bavi putovanjem kroz vreme. Na kraju romana se otkriva da je glavni junak sve to samo sanjao.[6] Doživljaji Haklberija Fina (1884.) nastavak su Doživljaja Toma Sojera i uglavnom se smatra Tvenovim najboljim delom. U romanu je reč o dečaku koji beži od svoga oca na splavi rekom Misisipi s odbeglim robom Džimom. Ovo delo, između ostalog, daje čitaocu sliku života na reci Misisipi pre građanskog rata.

Iste godine kada se pojavio Haklberi Fin, Tven je osniva firmu Charles L. Webster and Company kako bi objavljivao svoja dela i dela drugih pisaca. Najpoznatije delo koje je ta firma objavila bili su Lični memoari (dva sveska, 1885—1886.) koje je napisao američki general i predsednik Julisiz S. Grant. Loša investicija u automatsku pisaću mašinu dovela je firmu do bankrota (1894.). Uspešna predavanja širom sveta i knjiga koja je nastala na osnovu tih putovanja Following the Equator (1897.) otplatili su Tvenove dugove. Njegov rad u vreme 1890-ih i 1900-ih označen je rastućim pesimizmom i gorčinom, koje su prouzrokovali njegov poslovni neuspeh, a kasnije i smrt njegove supruge i dve njihove kćerke. Značajna dela iz tog razdoblja su Pudd'nhead Wilson (1894) - roman čija radnja je smeštena na Jug SAD pre građanskog rata i u kojoj se kritikuje rasizam. Personal Recollections of Joan of Arc (1896.) je sentimentalna biografija Jovanke Orleanke. Kasnija dela uključuju dve kratke priče The Man That Corrupted Hadleyburg (1899.) i The War Prayer (1905.). Reč je o filozofskim, socijalnim i političkim esejima. Rukopis dela Tajanstveni stranac je ostao nekompletan, a delo je objavljeno posthumno 1916. godine.

Tvenov rad inspirisan je nekonvencionalnim Zapadom, a popularnost njegovih dela označila je kraj dominacije, u američkoj literaturi, pisaca iz Nove Engleske. Kasniji slavni američki pisci Ernest Hemingvej i Vilijam Fokner pozivali su se na Tvena kao na svoju inspiraciju. U poslednjim godinama svog života Tven je pisao manje, ali je često javno govorio o mnogim temama. Ostao je zapamćen i po odelima s belim crtama koja je uvek nosio u javnim nastupima. Primio je počasni doktorat Oksfordskog univerziteta 1907. godine.

Kada je preminuo ostavio je za sobom nedovršenu autobiografiju koju je 1924. godine objavila njegova sekretarica Alberta Bigelou Pejn. U prvoj polovini 1990. pronađen je izvorni rukopis Haklberija Fina u Holivudu. Nakon dužeg povlačenja po sudu oko borbe za pravo vlasništva taj rukopis, kao i drugi do tada neobjavljeni materijali, dodeljeni su javnoj knjižari Bafala i okruga Iri 1992. godine. Četiri godine kasnije (1996.) objavljeno je revidirano izdanje Doživljaji Haklberija Fina, koje je obuhvatalo i neobjavljene materijale.

Pri kraju možda je zanimljivo spomenuti kako je Tven bio i jedan od retkih prijatelja Nikole Tesle. Mark Tven preminuo je 21. aprila 1910. godine u mestu Reding u Konektikatu.

# data[].attributes.body
Autor:Lena Tomasević

Jedan od najvecih kipara renesansnih religioznih motiva rodjen je u Slavoniji radio je kao kamenorezacki segrt u Splitu,a skolovao se u Becu gde 1905. godine priredjuje prvu izlozbu sa grupom Secesija,nakon cega stice slavu za ucestvovanje na medjunarodnim izlozbama.Uz zivot i stvaranje u Parizu i Rimu Mestrovic je ziveo u Beogradu ciji najpoznatiji spomenici pripadaju upravo ovom umetniku.Nakon sto je osudio italijansku zelju da pripoji Dalmaciju i odbio Hitlerov poziv da poseti Berlin,ustase su ga zatvorile,a uz pomoc Vatikana uspeva da pobegne u Rim,kasnije Svajcersku.Kada ga je Jugoslavija pozvala izjasnio se da ne zeli da zivi u komunistickoj zemlji i na kraju odlazi u SAD,a deset godina kasnije postaje profesor na Univerzitetu ,,Notre Dame" U Jugoslaviju se vraca da poseti Alojzija Stepinca i Josipa Broza Tita,a prerana smrt dvoje od njegovo cetvoro ostavlja trag na njegov rad i umire 1962. godine.

# data[].attributes.headline
Лучано Павароти<

# data[].attributes.body
Лучано Павароти

Аутор: Ленка Марковић

Лучано Павароти је био италијански оперски певач. Рођен је 12 октонра 1935 године у Модени у Италији.
Пре него што је почео да се бави музиком,бавио се педагогијом и желео је да буде учитељ. Први јавни наступ ван Италије имао је у Београду. Након тога наступао је у Аудтралији, Барселони, Паризу, Лондону и Њујорку.
1981. у Филаделфији основао је такмичење младих певача.
1990. са Карерасом и Домингом који су такође славни оперски певачи, формирао је певачки трио Три тенора
и наступали су на Светском фудбалском првенству. 1988 режирао је Фаворткињу у венецијанској опери. Павароти је био познат и по свом хуманитарном раду. Добио је медаљу од Високе комисије Уједињених нација за избеглице.
Лучано Павароти је преминуо 6. септемвра 2007.уу 71. години.

# data[].attributes.attachment_link.title
Los 3 Tenores- O Sole Mio (Subtitulada Español) (Los Ángeles: 1994)

# data[].attributes.body
Autor: Todor Jovanovic

Pjer Ogist Renoar (franc. Pierre-Auguste Renoir; 25. februar 1841 — 3. decembar 1919) bio je francuski slikar, jedan od najistaknutijih impresionista i najvećih evropskih slikara 19. veka.[1]
Rodio se 1841. godine u Limožu u siromašnoj porodici krojača koji nije imao sredstava da izdržava porodicu pa je Renoar već kao mali dečak sa 13 godina morao je da traži posao. Radio je u jednoj Pariskoj fabrici porcelana kao slikar porcelana. Kada je prestao da se ručno oslikava porcelan i počeo da se slika mehanički radio je kao slikar zidnih dekoracija i lepeza. 1862. godine se konačno upisuje u školu lepih umetnosti u Parizu. Posećivao je Luvr i tu upoznao dela mnogih slavnih slikara i pokušavao da slika stilom Rubensa. Upoznao se i sa slikarima koji su imali slične ideje o slikarstvu, Alfred Sislija, Frederik Bazila i Klod Monea. Sa njima je odlazio da slika u pleneru. 1864. godine je prvi put izlagao ali nije doživeo uspeh.

Između 1865. i 1870. godine Renoar često nije imao ni za boje. Scenska priroda ga je inspirisala za sliku Dijana koja je bila napravljena tehnikom realiste Kurbea. Zimi 1867. stanovao je kod prijatelja Bazila u njegovom ateljeu i slikao portrete slikara i njegovih prijatelja.

Godine 1868. je sarađivao sa Klodom Moneom i u kafani koju su zajednički posećivali se trudio da zahvati kafanski život i atmosferu njihovog omiljenog mesta i sastajališta pariskog društva i naslikao slike iz kafnskog života po kojima je takođe poznat.

Posle vojske 1871. godine se vraća u Pariz. Zahvaljujući poznanstvu sa Durand Ruelom koji je bio trgovac i kolekcionar slika i koji je otkupio veliki broj Renoarovih slika mogao je da sebi dozvoli veliki atelje u kome je radio. Na salonu 1873. godine je imao prvi uspeh ali kada je izložio na prvoj zajedničkoj impresionističkoj izložbi uspeh je izostao. U to doba je počeo da razrađuje svoj poseban stil zbog koga je mnogo osuđivan i u kome je stvorio veliki broj svojih dela. Oženio se 1879. godine i slikao slike iz života, među kojima su i portreti njegove dece i njihove dadilje.

Srednji od tri sina čuvenog francuskog slikara Pjer-Ogista Renoara bio je ništa manje čuveni francuski filmski reditelj Žan Renoar. Njegov stariji sin Pjer Renoar bio je glumac, a unuk, Pjerov sin Klod, filmski snimatelj.[2]

Godine 1881, je otputovao u Alžir gde je tražio nove inspiracije za svoje slike. Ugledao se na Engrea i naslikao sliku Veliko kupanje žena. Tokom sledećih 10 godina razvijao je svoj vlastiti stil u slikarstvu iako je imao probleme sa reumatizmom koji mu je delom onemogućevao kretenje desne ruke pa je slikao kistom koji je bio vezan za šaku.

Sa tim kako je bolest napredovala bio je prinuđen da koristi kolica i nije mogao da slika klasična platna. U kasnoj fazi se zanimao za skulpturu ali zbog svoje bolesti nije mogao da realizuje svoje predloge i jedino je realizovao svojeručno bistu svoga najmlađeg sina 1908. godine.

Pred kraj svoga života 1919. godine je posetio Luvr da bi video svoja dela koja su bila među starim majstorima slikarstva. Slavni i poznati umetnik August Pjer Renoar umro je 3. decembra 1919. godine u francuskom gradiću Kanj sir Mer.

Njegovi lični predmeti i umetnička dela, ukupno 143 predmeta, prodati su na aukciji u Njujorku 19. septembra 2013. za 1,3 miliona dolara.[3]

# data[].attributes.headline
Николо Паганини  

# data[].attributes.subject
Николо Паганини  

# data[].attributes.body
Аутор: Андрија Гајић
Ђенова, 27. октобар 1782 —  Ница, 27. мај 1840) био је италијански виолиниста, виолиста, гитариста и композитор. Био је најславнији виолиниста-виртуоз свога времена, а оставио је траг и као један од стубова савремене виолинске технике. Његове композиције „24 каприча за соло виолину” оп. 1 су међу његовим најпознатијим композицијама и служиле су као надахнуће за многе угледне композиторе.. 16. јуна 1837. године у Торину Паганини одржава последњи концерт у животу. Последње године живота Паганини проводи у Паризу и Ници са сином. У његовом наручју издахнуо је 27. маја 1840. године. Сахрана виолинисте познатог под надимком „ђаволски“ била је забрањена на гробљу, што је преиначено 4 године касније. На пармском гробљу Паганини је међутим сахрањен тек 36 година касније.

# data[].attributes.attachment_link.description
신지아 Zia Hyunsu Shin] 파가니니 카프리스 24번 Paganini Caprice No. 24

# data[].attributes.body
Autor  Marija Vojinovic

Toma Rosandić sa rodio u Splitu, a školovao se u Beogradu i Beču, u ateljeu Ivana Meštrovića[2]. Nakon okončanja Prvog svetskog rata, Rosandić postaje profesor na Umetničkoj školi u Beogradu. On je 1929. godine napravio kuću u ulici Ljube Jovanovića broj 3, u kojoj je tokom narednih decenija živeo i radio. Zaveštao ju je Beogradu, tako da se u njoj, od 1963. godine, nalazi muzejska postavka koja sadrži autentičan nameštaj, pribor i lična dokumenta Tome Rosandića, kao i deo njegovih radova.

Jedan je od osnivača Umetničke akademije u Beogradu 1937. godine i bio je njen prvi rektor. Član Srpske kraljevske Akademije je postao 02.03. 1946. godine, a redovni član Odeljenja likovnih i muzičkih umetnosti SANU je postao 22.03. 1948. godine[1].Toma Rosandic ima svoj muzej u  Beograd.

# data[].attributes.body
Autor: Maksim Sare

Pol Sezan (franc. Paul Cézanne; Eks an Provans, 19. januar 1839 — Eks an Provans, 22. oktobar 1906) bio je francuski slikar čije delo predstavlja prelaz između impresionizma s kraja 19. veka i kubizma s početka 20. veka. Bio je jedna od najznačajnijih ličnosti francuskog i evropskog slikarstva, sa presudnim uticajem na njegov dalji razvoj. Istoričari umetnosti su ga svrstali u postimpresionizam, zajedno sa Van Gogom i Gogenom.Rođen je na jugu Francuske u bogatoj porodici, kao vanbračno dete prodavca šešira i ćerke zanatlije. Osnovna škola Sv. Josipa bila je za Sezana prvi kontakt sa običnim svetom, jer se do tada njegov svet svodio na porodicu, sa snažnim uticajem oca, koji je u međuvremenu postao uspešan bankar. Od 1852. godine pohađa gimnaziju, a u internatu se sprijateljio sa Emilom Zolom koji će postati jedan od njegovih najvećih prijatelja i s kojim će kasnije razmenjivati pisma o umetnosti.

# data[].attributes.body
Autor:Iva Tica (rad br.2)
Georgije,, Djura"Jakšić bio je srpski slikar, pesnik, pripovedač, dramski pisac i učitelj. Rodjen je 8.avgusta 1832.godine u Srpskoj Crnji, u Banatu. Njegovo pravo ime je Georgije. Otac Djure Jakšića, Dionisije bio je sveštenik.Majka Hristina bila je iz svešteničke porodice.Osim Djure imali su još osmoro dece,od kojih je dvoje umrlo u ranom detinjstvu. Djura je osnovnu školu pohadjao u rodnoj Crnji, a tri razreda gimnazije završio je u Segedinu. Kako je bio osrednji djak otac je želeo da Djura izuči trgovački zanat pa ga je slao u Hacfeld i u Kikindu u trgovačku radnju, ali je Djura svaki put bežao kući. Posle završene gimnazije otišao je u Temišvar da uči crtanje kod Slovaka Agosta Dunajskog. 1847.godine bio je student umetničke akademije italijanskog slikara Djakoma Marastonia u Pešti. Krajem 1855.godine nastanio se u Kikindi i živeo od slikarstva. Pisao je pesme i štampao ih. Od 1857.prešao je u Srbiju, gde je ostao sve do smrti. U Srbiji je radio kao seoski učitelj. Imao je suprugu Tinu i decu Miloša, Beluša, Tijanu i Milevu. Sahranjen je na Tašmajdanskom groblju, ali su njegove mošti prenešene na Novo groblje u Beogradu. Na grobnom spomeniku Djure Jakšića ispisane su reči:U svetu, brale, nema ljubavi.

# data[].attributes.body
Autor : Todor Ljubenov

Павле Паја Јовановић (Вршац, 16. јун 1859 — Беч, 30. новембар 1957) био је један од највећих српских сликара и типичан представник академског реализма. Најближи му је по много чему сликар Урош Предић, иако су били такмаци на уметничком пољу. Обојица су били учени реалисти, са том разликом што је Јовановић неговао својствен „идеалистички” реализам.[1] Убраја се Јовановић међу 100 најзнаменитијих Срба.Захваљујући изузетно богатом опусу, а нарочито делима са темама из народног живота и историје, снажно је и широко утицао на ликовно образовање, културу, али и на родољубље народа.

# data[].attributes.headline
Волфганг Амадеус Моцарт

# data[].attributes.subject
Волфганг Амадеус Моцарт

# data[].attributes.body
Аутор: Ана Ковачевић

Волфганг Амадеус Моцарт један је од најпознатијих и најзначајнијих светских композитора и пијаниста класичне музике. Рођен је у Аустрији 1756. године, а умро је 1791. Компоновао је преко шест стотина дела различитих жанрова: симфоније, концерте, камерну музику, музику за клавир, оперске и хорске композиције. Први пут је наступао са само пет година, а са 17 година добија посао музичара на двору. Моцартова најпознатија дела су: ,,Мала ноћна музика", ,,Фигарова женидба", ,,Реквијем", ,,Турски марш", ,,Чаробна фрула" и многе друге које и данас слушамо са уживањем.
Ово је једна од најлепших Моцартових композиција коју сви знају. Послушајте је!
https://youtu.be/EaqYGdC_xSI

# data[].attributes.body
Autor: Nikola Tehlirian

Sebastian Bach; Ајзенах, 21. март 1685— Лајпциг, 28. јул био је немачки композитор, оргуљаш и чембалиста из доба барока, широко признат као један од највећих композитора и стубова универзалне културе. Његова дела су запажена због интелектуалне дубине, техничког савршенства и уметничке лепоте.Потиче из једне од најзнаменитијих музичких породица, која је произвела преко 35 значајних композитора и многе музичке извођаче.За живота је био познат као оргуљаш и чембалиста, док је његово композиторско стваралаштво било сматрано обичним послом професионалног музичара 15—17. века који је стварао музику за пригоде на двору, у цркви или у граду.Бах је већину свог живота био здрав, али у старости му је ослабио вид, те је морао на операцију ока. Међутим, операција није протекла добро, те је Бах ослепео, а убрзо затим умро.

# data[].attributes.body
Autor: Vukan Šelić

Smatra se da je Pablo Pikaso najveći umetnik svih vremena. On je bio slikar, crtač, vajar i grafičar.

Bavio se keramikom. Radio je kostime i scenografije za pozorište. Pravio plakate za film i pozorište.

Oprobao se u svim granama likovne i primenjene umetnosti. Njegovim najčuvenijim delom smatra se

slika koja prikazuje užase i besmisao rata – Gernika.

Pablo Pikaso, čije je puno ime bilo Pablo Dijego Hoze Francisko de Paula Huan Nepomuseno Marija de los Remedios Krispinijano de la Santisima Trinidad Ruiz Pikaso, rođen je 25. oktobra 1881. godine u Malagi u Španiji. Umro je 8. aprila 1973. godine u Mužinu u Francuskoj, kada je imao devedeset jednu godinu.

Talenat je pokazivao još od malih nogu. Jednom je izjavio: „Kad sam bio dete, majka mi je rekla: ako budeš bio vojnik – postaćeš general. Ako postaneš sveštenik, završićeš kao papa. A ja sam postao slikar – i završio kao Pikaso.“

Bio je začetnik mnogih pravaca u umetnosti, imao je brojne sledbenike, ali je njegov stil bio jedinstven.

Ko god hoće da se bavi umetnošću, prvo mora da prouči njegove radove.

# data[].attributes.body
Autor: Tara Obrenovic

Dijego Velaskez, bio je španski barokni slikar. Rođen je 1599. godine u Sevilji i bio je najstariji od osmoro dece. Između 1611. i 1617 bio je šegrt Fransiska Pačeka, seviljskog slikara. Neka od njegovih najpoznatijih dela su: ,,Male dvorske dame''(1656), ,,Predaja Brede''(1635), ,,Bahus''(1628), ,,Prelje''(1657), ,, Razapet Hrist''(1632) ... Njegova supruga zvala se Huana Pašeko(1602-1660) i u braku su od 1618. pa sve do Velaskezove i njene smrti. Neka njegova dela se nalaze u muzejima: ,,Muzej Prado'' u Madridi, ,,Umetničko istorijski muzej'' u Beču, ,,Galerija Gemelde'' u Berlinu i još u 20 drugih muzeja širom sveta. Imao je troje dece, Fransika Velaskez (1619-1658), Antonio Velaskez i Silva Velaskez. Dijego je umro 6. avgusta 1660. godine u Mardidu.

Link do virtuelne izložbe Muzeja Prado u Madridu.

https://www.museodelprado.es/en/whats-on/exhibition/velazquez-and-the-golden-age/a1fd949a-e304-f086-68a9-4dd8e3a74cca

# data[].attributes.headline
Лудвиг ван Бетовен

# data[].attributes.subject
Лудвиг ван Бетовен

# data[].attributes.body
Аутор: Јана Павловић

Лудвиг ван Бетовен је био немачки композитор, надмоћна музичка фигура у прелазном периоду између ере класицизма и романтизма. Током живота је оглувео,али ипак је наставио да компонује музику.Pођен је у Бону у Немачкој, од оца Јохана ван Бетовена, фламанског порекла, и мајке Магдалене Кеверик ван Бетовен. Његов отац је радио као музичар на двору у Бону.
Рођен: децембар 1770., Бон, Немачка
Умрo: 26. март 1827., Беч, Аустрија
На изложби: Beethoven-Haus Bonn
Сахрањен:29. март 1827., Central Cemetery, Беч, Аустрија
Браћа/сестре: Каспар Антон Карл ван Бетовен, Лудвиг Марија ван Бетовен.

# data[].attributes.headline
Monserat Kabalje                               

# data[].attributes.subject
Monserat Kabalje                               

# data[].attributes.body
Autor: Daniel Garsija Stamenković

Марија де Монтсерат Вивијана Консепсион Кабаље и Фолк (кат. Maria de Montserrat Viviana Concepción Caballé i Folch, Барселона, 12. април 1933 — Барселона, 6. октобар 2018) била је шпанска оперска певачица (сопран).[1] Позната је по интерпретацијама Росинијевих, Белинијевих и Доницетијевих опера.[2] Током каријере изводила је преко 90 различитих улога и снимила преко 80 албума (половина од њих су комплетна оперска дела). Сарађивала је и са поп певачем Фредијем Меркјуријем из групе Квин. Заједно су снимили песму „Барселона“, која је касније постала химна летњих олимпијских игара које су одржане 1992. године у Барселони.[2]
La Superba", nadimak koji predstavlja status apsolutne dive. Svet je zadivila je svojim energičnim pevanjem, harizmatičnom pojavom i nadaleko poznatim šarmom .https://www.youtube.com/watch?v=Y1fiOJDXA-E

# data[].attributes.body
Autor:Iva Tica

Antonio Lučo Vivaldi rodjen je 4. marta 1678.u Veneciji, bio je venecijanski sveštenik i kompozitor iz perioda baroka, kao i poznati violinista. Venecija je u vreme rodjenja Vivaldi bila jedan od najuzbudljivijih evropskih gradova, gde su posetioci iz mnogih evropskih zemalja dolazili na venecijanske proslave, karnevale, umetničke izložbe, a iznad svega da slušaju najnoviju muziku tog vremena. Vivaldi je široko priznat kao najvažniji predstavnik baroknog instrumentalnog koncerta. Bio je jedan od najznačajnih kompozitora barokne muzike uz Johana Sebastijan Baha i Georga Fridriha Hendla i jedan od najboljih violinista svog vremena kao i veliko ime italijanskog baroka. Iako je komponovao mnogobrojna muzička dela i zaradio mnogo novca ipak je na kraju umro kao siromašan čovek u Beču 28.jula 1741.u 63.godini života. Nakon smrti pao je u skoro potpuni zaborav.

# data[].attributes.headline
Vinsent van Gog                                                             

# data[].attributes.subject
Vinsent van Gog                                                             

# data[].attributes.body
Autor: Marko Krzic

Vinsent Vilem van Gog (hol. Vincent Willem van Gogh; Zindert, 30. mart 1853 — Over sir Oaz, 29. jul 1890) bio je postimpresinistički slikar holandskog porekla. Jedan je od trojice najvećih slikara postimpresionizma[1] i jedan od najcenjenijih slikara uopšte. [2][3][4] NJegova dela su zapažena po svojoj gruboj lepoti, emotivnoj iskrenosti i hrabrim bojama, te je zahvaljujući tome postao jedan od vodećih umetnika 20. veka. Nakon dugog i bolnog problema sa anksioznošću i učestalim problemima mentalnih bolesti, umro je od prostrelne rane metkom u svojoj 37. godini. Opšte je prihvaćeno mišljenje da je izvršio samoubistvo, iako pištolj iz koga je pucano, nikada nije pronađen. NJegov rad je za vreme njegovog života bio poznat samo nekolicini ljudi, a samo par ga je cenilo i poštovalo.Van Gog je počeo da crta kao dete, a nastavio je kroz godine kada je odlučio da će biti umetnik. Slikanjem se počeo baviti tek u kasnim dvadesetim godinama, a mnoge od njegovih najpoznatijih dela je završio poslednje dve godine svog života. Za nešto više od deceniju, stvorio je više od 2100 dela, uključujući 860 ulja na platnu i više od 1300 akvarela, crteža, skica i grafika. NJegov rad obuhvata autoportrete, pejzaže, mrtvu prirodu i portrete, a najčešći motivi su čempresi, polja pšenice i suncokreti.

# data[].attributes.body
Autor:Lenka Gajic
Густав Климт
је био аустријски симболистички сликар и један од оснивача Бечке сецесије.

Његови радови обухватају слике, мурале, цртеже и друге уметничке дисциплине, нарочито примењене уметности. Данас су већим делом изложени у Бечкој сецесионој галерији и у оквиру дворца Белведере (Беч), који је претворен у музеј. Климтов примарни субјект било је женско тело и његови радови су прожети еротицизмом. Велики број његових цртежа су у приватним колекцијама бечких колекционара који их чувају као највеће благо.
Rођен у Браумгардену поред Беча, Аустрија, као друго од седморо деце гравера Ернеста Климта и његове супруге Ане рођене Финстер.Почиње да похађа школу за примењену уметност у Бечу (1879 — 1883). Своју каријеру отпочиње осликавајући предворје Уметничко-историјског музеја у Бечу. Касније Климт постаје почасни члан Бечког и Минхенског универзитета.Године 1893, Климт добија поруџбину да ради три слике које би украшавале плафон велике хале универзитета у Бечу. Његове три слике, Филозофија, Медицина и Правда бивају оштро критиковане и сврстане у „изопачену“ и „порнографску“ уметност што је на крају резултовало одлуком да се нацртане слике ипак не прикажу и изложе у хали бечког универзитета. Касније све три слике бивају уништене од стране СС трупа у Другом светском рату маја 1945. То ће бити и последњи пут да је Климт икад прихватио да ради за јавне институције, упркос чињеници да је за слику „Филозофија“, против које је 87 професора потписало петицију, добио златну медаљу на Светској изложби у Паризу.

# data[].attributes.body
Autor: Mihajlo Nikolic

Жозеф Морис Равел (франц. Joseph-Maurice Ravel; Сибур, 7. март 1875 — Париз, 28. децембар 1937) био је француско-баскијски композитор и пијаниста из периода импресионизма.[1] Његова музика је суптилна, богата и оштра. Равелова клавирска дела као што су Jeux d'eau, Miroirs и Gaspard de la nuit захтевају знатну вештину од извођача, а његове оркестралне композиције као што су Daphnis & Chloe и његова обрада дела Модеста Мусоргског Слике са изложбе, садрже велики број тонова и инструмената. Широкој публици, Равел је најпознатији по свом оркестарском делу Болеро за које је рекао да је то „дело за оркестар без музике“.

# data[].attributes.attachment_link.title
Fernsehballett - Bolero von Maurice Ravel 2012

# data[].attributes.attachment_link.description
Fernsehballett - Bolero von Maurice Ravel 2012

# data[].attributes.headline
Стефан Миленковић

# data[].attributes.subject
Стефан Миленковић

# data[].attributes.body
Аутор:Олга Васић

Рођен је у породици Зорана Миленковића, виолинисте, и Лидије Кајнацо, пијанисткиње италијанског порекла.[1] Прве часове виолине давао му је отац још кад је имао три године. Три године касније имао је први наступ као солиста са оркестром.

# data[].attributes.attachment_link.title
Stefan Milenkovich & Marko Hatlak - A. Piazzolla: Historie du Tango, Nightclub 1960

# data[].attributes.headline
Boris Berezovsky (pijanist)      Autor: Luka Novaković                                                            

# data[].attributes.subject
Boris Berezovsky (pijanist)      Autor: Luka Novaković                                                            

# data[].attributes.body
Boris Vadimovič Berezovski ( ruski : Boriśs Vadímovič Berezóvskij ) ruski je virtuozni pijanist.
Rođen  | 4. januara 1969 (52 godine)
Moskva , Sovjetski Savez. Zanimanje  glazbenik, instrument  Klavir, žanrovi  klasična muzika, godine aktivne  od 1988 – danas. Berezovski je studirao na Moskovskom konzervatoriju kod Elisa Virsaladzea i privatno kod Aleksandra Satza . 1990. godine osvojio je Prvu nagradu na Međunarodnom takmičenju Čajkovskog .U maju 2005. godine imao je svoj prvi samostalni recital u Parizu.
Inicirao je i organizirao Međunarodni festival Medtner koji se održao 2006. i 2007. godine u Moskvi , Jekaterinburgu i Vladimiru.
On je napravio značajan broj zapisa: Snimke kompletnih koncerata za klavir Beethoven-a,  uključujući solo diskove djela Chopina , Schumanna , Rahmanjinova , Musorgski , Balakirev , Medtnera , Ravela i kompletan Liszt Transcendentalna Etudes itd.
Boris Berezovski je redovan gost najprominentnijih ansambala i redovni  učesnik velikih resitalskih serija.
Boris Berezovski često održava koncerte u Beogradu tako da će mo imati još dosta prilika da uživamo u njegovim nastupima. Zadnji put  Boris Berezovsk i orkestar  „Muzikon“, predstavili su se beogradskoj publici 9. decembra 2019. u Velikoj dvorani Kolarčeve zadužbine.

# data[].attributes.body
Autor: Una Đoković

Edgar Dega je bio je francuski slikar, grafičar i vajar. On se posebno identifikuje sa temom plesa.On je završio srednju školu i upisao pravni fakultet. U tom vremenskom periodu dobija dozvolu za proučavanje starih majstora iz Luvra i radi replike, te se zaljubljuje u slikarstvo. Ubrzo napušta pravni fakultet, kako bi se u potpunosti posvetio slikanju, te upisuje časove kod slikara Luja Lamonta.Svom ocu stalno je slao crteže i slike koje je stvarao, a on mu je čestitao u pismu. U pismu je napisao ovako: „ Radi mirno, sledi svoj put, kažem ti, i možeš biti siguran da ćeš postići velike stvari. Pred tobom je divna budućnost, nemoj se obeshrabriti, pred tobom je divna budućnost.''Živeo je u Parizu pa se vratio u Francusku 1859. godine, a sam povratak u Pariz bio mu je težak. Njegova porodica mu je govorila da ukoliko luta bez cilja, sama putovanja će mu dosaditi, te se tako i desilo. Rođen je19. jula 1834. a umro je 27. septembra 1917.

# data[].attributes.headline
Стеван Мокрањац

# data[].attributes.subject
Стеван Мокрањац

# data[].attributes.body
Аутор:Ива Дожић

Стеван Мокрањац је српски композитор. Он је посновао први мушко-женски хор. Рођен је 9. јануара 1856. године у Неготину. Преци Стевана Стојановића воде порекло из околине Прилепа у Македонији, одатле су досељени у село Мокрање.

Завршио је гимназију у Зајечару; уписао се на природно-математички одсек Велике школе. Као гимназијалац био је члан Првог београдског певачког друштва.

Године 1879, уз помоћ Певачког друштва, одлази на музичке студије у Конзерваторијуму, у Минхену, код Јозефа Рајнбергера. Због несугласица са директором Конзерваторијума, Мокрањац у трећој години студија губи државну стипендију, прекида студије и враћа се у Београд.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Истовремено са Петом написао је Мокрањац и Шесту руковет (1892), посвећену песмама о легендарном јунаку из првог устанка, Хајдук Вељку, чија су дела и погибија везани за Мокрањчев завичај - Крајину и Неготин. Први пут је изведена прили-ком откривања споменика Хајдук Вељку у Неготину 13. јула 1892. Импресивна почетна песма, Књигу пише Мула-паша, са карактером херојске баладе, поверена је соло-тенору, коме се одазивају реплике хора, понављајући његове речи (у верзији за мушки хop ова песма је знатно шире развијена). Као контраст следи нежна, лирска љу- бавна сцена Расло ми je бадем дрво, један од најлепших лаганих ставова у Руковетима. После две кратке епизоде, завршна песма Болан ми лежи Кара Мустафа, у пуном и сочном али у средишњим строфама диференцираном хорском ставу звучи као свечана химна крајинском јунаку.

# data[].attributes.attachment_link.description
Истовремено са Петом написао је Мокрањац и Шесту руковет (1892), посвећену песмама о легендарном јунаку из првог устанка, Хајдук Вељку, чија су дела и погибија везани за Мокрањчев завичај - Крајину и Неготин. Први пут је изведена прили-ком откривања споменика Хајдук Вељку у Неготину 13. јула 1892.